26 HANS EBTJSCH. [No. 2. 



skulde være anvendelig til stenbrydning, og at man skulde kunne 

 vinde feldspat af de pegmatitiske aarer; men her ved veien var 

 graniten altfor uregelmæssig opsprukket og feldspaten i gangene 

 heller ikke god (den bedste saaes ved den nordligste herværende 

 tunnel) ; dog kan det nok være værd at have opmerksomheden 

 henvendt paa denne egn, om ikke bedre forekomster skulde kunne 

 paavises. 1 



R.-o. Fra Vøringfossen gjorde jeg en udflugt mod nnv. til 

 St. Ishaug. Ved broen over Bjoreia i syd for fossen staar smaa- 

 kornig gneis, tildels biotitrig, og biotitskifer med fald omtrent 

 80° mod vnv. Forresten gaar man, indtil man ved St. Ishaug er 

 kommen i heide med toppen af Gryteberget (fjeldet i e. for 

 Vøringfos), over gneisgranit med granitiske aarer, der mest 

 staar steilt og stryger n. — s. Dernæst træffer man paa en for- 

 andret graalig granit af nogle faa meters tykkelse. (Jeg har 

 seet lignende bergart udgjerende granitens overside ved veien 

 nærmest i vest for Haukelisæter. Bergarten er der for det 

 meste uregelmæssig kornig, opfyldt af mange mørke spring, og 

 minder forresten om den langs forrykningsspalten i Egeberg ved 

 Kristiania forandrede gneis.) Den første skifer, man mødte, 

 havde sortagtig streg, noget høiere oppe havde skiferen mørk graa 

 streg (her var skifrigheden hældende omtrent 60° mod s.). Saa 

 traf man en del løse stene af skiferfiller opblandet med kalk- 

 sten. Blaakvartsen, som man efter Brøggers normale række- 

 følge skulde have under kalken, ser man intet til; den savnes 

 ogsaa efter hans fremstilling i tjeldene øst for Vøringfos, 

 Gryteberget og andre (1. c. s. 5 og 6). Den øvre del af St. 

 Ishaug bestaar af grønliggraa fyllit opfyldt med kvarts i linser 

 og aarer, der gaar parallelt med skifrigheden. Skifrigheden 

 falder i det store tåget 60—70° mod sø. t. s., men er saavel i 

 horizontal- som vertikalsnit noget bugtet og smaaspaltet Fjeld- 

 overfladens udseende viser tydeligt, at man har stødsiderne ven- 



1 Ved en tidligere leilighed har jeg iagttaget, at gjenneraflettet gneis 

 og granit strækker sig vestover til Klyngstu paa Eidfj ordens syd- 

 side; strukturens fald synes her gjennemgaaende at være svagt 

 mod sø. 



