1S96.] GEOL. 1AGTTAGELSER I TELEMARKEN O. S. V. 27 



dende mod est; der er ogsaa skuringsstriber (dog utydelige) 

 rettede mod v. t. n. Saalænge vandringen gik over gneisgraniten 

 est for fjeldet, saaes skiferstene kun ganske enkeltvis; men straks 

 man kom over skifergrænsen, optraadte de i masse; stene af 

 underlagets granitiske bergart vedvarede lige til tops; man har 

 aitsaa noksom vidnesbyrd om, at isbevægelsen over dette frit- 

 liggende fjeld har gaaet i vestlig retning. 



E.-o. Fra Maurset har jeg gaaet mod sydøst til Bjoreidal. 

 Ved Maurset er der lidt fladland, og ved Storlien (navnlig straks 

 i s. derfor) er der en del morænegrus bevokset med birkeskov: 

 forresten er der indtil Bjoreidalen sæter næsten intet løsmateriale 

 ever fjeldet. Ved Bjoreidalen sæter udbreder der sig ved elven 

 en stor sandflade, og fra den hæver der sig paa en strækning 

 langs den nordlige dalside, omtrent 20 m. over elven, en ca. 

 10 m. hei terrasseformet afsats; den er smal og bestaar af vasket 

 sand og grus (stenene naar i almindelighed ikke en knytnæve i 

 størrelse). Over terrassen ligger paa dalsiden (som er ganske 

 langsomt skraanende) moræne med store stene. Terrænget ved 

 Leira er kuperet med smaafjelde, forresten fremviser det paa 

 den omhandlede strækning fra Vøringfos af store jevne skraaninger. 

 Ved Storlien falder elven med sterkt stryg (maaske 160 m.). 

 Pen har her, paafaldende nok, ikke gravet nogen udpræget elve- 

 seng ; en saadan har man derimod i sø. herfor, indtil man 

 kommer til Bjoreidalens flade. Paa hele strøget dertil bestaar 

 fjeldet af granit, kun uudtagelsesvis med parallelstruktur; de 

 løse stene, 'som sees, er af granitisk bergart; jeg noterede 

 idetmindste ingen af lerglimmerskifer. 



R.-o. Bjoreidalens turisibod ligger ved SviDtas sammenløb 

 med Bjoreia; herfra har jeg først gjort en liden udflugt paa om- 

 trent 2 km. mod nord (langs Skulevikaaen). Moræne og granit- 

 stene med en del skiferbrudstykker indimellem dækker her fjeldet, 

 saa kun lidet fast klippe sees; denne var først granit, saa paa 

 den sidste halve kilometer en eiendommelig mørk, sortagtig 

 stenart; den bestod af glasagtige orthoklas- (og mikroklin-)iudi- 

 vider paa omtrent 1 centimeters størrelse fremblinkende i en 

 tæt sortagtig grundmasse, der ser ud som opsmuldret og atter 



