28 HANS REUSCH. ■ [No. 2. 



sammenkittet alunskifer. Under mikroskopet viste denne grund- 

 masse sig væsentlig at være glimmer, muskovit og en del biotit, 

 dels dannende et fint filt, dels i store individer, noget feldspat 

 indgik ogsaa deri; sort, kulagtig substans var meget sparsom- 

 mere tilstede, end man kunde have ventet. De store feldspat- 

 individer viste iugen krystallografisk omgrænsning. Lagning 

 saaes ikke; rimeligvis ligger denne masse som en lidet tyk 

 skorpe over graniten. 



R.-o. Jeg gjorde ogsaa en noget længere udflugt mod ne. 

 Man gaar forst over gneisgranit, som har en n. — s.-strygende 

 planparallelstruktur og er gjennemsat af mange, tildels pegma- 

 titiske aarer. Saa kommer man — det er omtrent 4 km. i ene. 

 for Bjoreidalens turistbod — til en ost — vest-gaaende skrænt, 

 som hælder mod syd mod en herværende bæk. Der er underet 

 blottet omtrent 10 m. alunskifer og derover omtrent samme mæg"- 

 tighed af graa, krumbladig fyslit med kvartsindeslutninger. 

 Denne bergart vedvarede paa den fortsatte vandring; dens skif- 

 righed ligger skraat. Omtrent 5 km. fra hytten saaes den at 

 hælde mod ost omtrent 20°; henved Skanpsjøen er dens hæld- 

 ning sydøstlig 30—50°. Af stykkerne saaes tydelig, at der er 

 falsk skifrighed tilstede (kruskloiv ikke langt fra våndet stod 

 hældende mod s. t. ø. ca. 60"). Paa lerglimmerskiferstreget 

 ligger der blokke af granit. Skuringsmerkernes retning i denne 

 egn er omtalte i et tidligere arbeide („Har der eksisteret store 

 isdæmmede indsjøer paa østsiden af Langfjeldene", N. g. u. aarbog 

 f. 1892 og 93. Kra. 1894, s. 53). Nedstigningen til Skaupsjøen 

 gaar over graa lerglimmerskifer; selve våndets strande er be- 

 dækkede ; men nederst paa skraaningen finder man en del løse 

 stene af alunskifer. I våndets nordvestende falder der ud en 

 liden elv; den rinder fra vest mod øst i et omtrent 4—5 meter 

 dybt leie, som den har gravet ned i skifer. Jeg fulgte elve- 

 leiet omtrent 3 km. og fandt sort alunskifer og dernæst graa, 

 lysstreget skifer opfyldt af kvartslinser. I grænsestrøget mellem 

 de to skifervarieteter veksler de med hverandre. Graa lerskifer 

 i en tykkelse paa 3—4 meter her indeholdt tynde lag af graa 

 kalksten, der var gjennemtrukket med hinder og skjæl af skifer* 



