30 



HANS REUSCH. 



[No. 2. 



som nu ligger igjen, efterat alt finera materiale er skyllet væk. 

 Man har hos os, som det synes, gjerne været vel rask til at 

 tyde alle vandreblokke som transporterede hver for sig; det er 

 vel regelen, at de er gjenliggende efter større moræneafleiringer. 

 Et sted steg jeg ned til Bjoreia og fandt granit med smuk 

 fladtliggende bænkning, som elven havde skaaret sig noget nedi. 

 Man havde her (det var omtrent 4 km. i ssø. for turistboden)> 

 god anledning til at iagttage den i høifjeldet saa almindelige 

 opdeling af fjeldet i løse blokke under de tærende kræfters 

 indvirkning. Paa tegningen ser man en granitbænk, som mod 

 randen opløser sig i blokke; disse danner tilsammen ligesom 

 en kjæmpebrolægning, der er kommet i uorden. Ved x er Mot- 

 lagt oversiden af den underliggende bænk, som ogsaa (udenfor 

 tegningen længer tilvenstre) ender med et trin, som holder paa 

 at deles op. 



Granitbænk, som løser sig op i enkelte blokke. 



R-o. Ved elven, der rinder ud af Langevand, er bergarten 

 gneisgranit. Idet man fortsætter vandringen videre sydover, 

 gaar man over et terræng, som endog for at være her oppe 

 paa Vidden er paafaldende jevnt fladt; det skraaner ganske lang- 

 somt opover. Uagtet morænedækket oiensynlig kun er ganske 

 tyndt og kun hist og her samler sig til lidt større forhøininger, 

 er der dog kun sjelden fjeld blottet; det er gneisgranit; struk- 

 turen er seet n.— s.-strygende. Terrænget' i øst for kartets 

 Eriksegg er fremdeles ganske fladt. I dalen, som man nu stiger 

 ned til i nord for den høide, som jeg antager er kartets Tronde- 

 vasnut, er der gneisgranit (strukturen er fremdeles seet n.— s.- 

 strygende). Paa graniten hviler nogle smaa flekker af alunskifer, 



