1896.] GEOL. IAGTTAGELSER I TELEMARKEN O. S. V. 37 



Nor ef jorden til lidt forbi Væglid kirke (der er anmerket paa 

 kartet side 4) er bergarten graa gneis, tildels meget finkornig og 

 kvartsitisk af udseende, og tildels indeholdende kvartsitrulle- 

 stene, altsaa ogsaa her konglomerat. Videre mod se. passerer 

 man, indtil Rollag kirke, kvartsit. I denne forekommer peg- 

 matitgange, og disse vedbliver at være hyppige nedigjennem 

 dalen indtil omkring Flesberg kirke 1 . Kvartsiten afløses af 

 gneis, som nu vedvarer sydover; den er gjerne redlig af 

 farve, tildels meget massiv; et sted var der i den en ind- 

 leiring af kvartsit. Mellem Norefjords sydende og det sted nær 

 Svenne kirke, hvor Laagen beier over i en ret vinkel, flyder 

 elven, i det store seet, gjennem en tverdal, idet faldretningen 

 gjennemgaaende er nordvestlig. 



Omkring Svenne er man kommen ind i Kongsbergstreget, 

 der udmerker sig ved, at strukturplaner og bergarternes grænse- 

 flader gjennemgaaende staar steilt og stryger nord — syd, samt 

 ved, at der som led i bergbygningen indgaar masseformig «gab- 

 bro" og skifrige, hornblenderige bergarter, som ledsager den. 

 Laagens dal er her bleven en udpræget længdedal, hvad den 

 ogsaa var omtrent fra sydenden af Tunhøvdfjord til sydenden 

 af Norefjord. 



De ældre oplysninger, vi har om Numedalen, er ikke 

 mange. Naumann giver i „ Beitrage zur Kenntniss Nor- 

 wegens." I. Lpz. 1824, s. 45 — 73 om folkekarakteren meget in- 

 teressante meddelelser, som flere gange er oversatte; men hans 

 geologiske oplysninger rækker ikke længer nord end til den nedre 

 del af Opdal. Keilhau har neppe noget nyt i „Gæa norvegica". 

 Dahll anfører i sin afhandling „Om Tellemarkens geologi" (Nyt 

 Mag. f. Naturvid. b. 11, s. 168) om grænsen for „det store 

 granitdistrikt" i nord for Telemarken: Grænsen gaar vestligst 



1 Maaske strækker der sig et bælte med hyppige pegmatitgange tem- 

 melig langt mod nord over landet i disse strøg. Pegmatitgange i 

 Flåa, nederst i Hallingdal, er omtalte før i literaturen (Kjerulf. 

 Udsigt o. s. v. s. 184; han anser dem for knyttede til større granit- 

 masser). Mellem Bagn kirke i Valdres og skydsstationen G-arthus i 

 sø. derfor har jeg iagttaget talrige pegmatitiske gange, nogle med 

 rød feldspat forherskende, andre med hvid. 



