1896. 



GEOL. IAGTTAGELSER I TELEMARKEN 0. S. V. 



39 



antydet langs stranden. Hvor der falder en bæk ud, strækker 

 volden sig som en dæmning foran mundingen og dæmmer op en 

 liden „lagune" (se ved L paa tegningen). Over stenvolden 

 ligger der mere eller mindre sammenhængende torvflager be- 

 voksede med vidjer og multegræs. Torven er rimeligvis skudt 

 i veiret med stenene. Se den nederste af tegningerne, hvor V 

 betyder sjøens overflade, M myr, der opdæmmes af volden, 

 hvorpaa der ligger torvstykker, T. 



R.-o. Ved foden af Eødhellernut flnder man lese stene af 

 alunskifer og blaakvarts mellem de granitiske stene, som for- 

 hersker. Naar man stiger op ad fjeldsiden, meder man i en 

 liøide af omtrent 100 m. fast fjeld; det bestaar dog ikke af 



Sjøen Langen og tversnit af volden langs dens bred. 



-de nævnte bergarter, men af en grønliggraa, foldet og kruset 

 fyllit, mindre skifrig end den sædvanlige lerglimmerskifer. Ved 

 våndets udløb er der en del morænehauge, der staar igjen, efterat 

 elven har bortskyllet resten af større masser, som engang 

 har været. Veien gaar herfra paa en strækning nordover. 

 Efter omtrent 2 kilometers vandring traf jeg smaakornig gneis 

 med strukturen faldende omtrent 30 ° mod nnø. Kort efter iagt- 

 tog jeg granit, og smaakornig saadan fandtes nu blottet et og 

 andet sted videre nordover, saaledes i fjeldet Gjet Hdn., som 

 jeg besteg. Bergarten var her tildels opfyldt af feldspatøine 

 og indesluttede nogle finkornige mørke, antagelig dioritiske 

 partier. Efter hvad man kan se af det kun faa steder blottede 



