1896.] GEOL. IAGTTAGELSEE I TELEMARKEN O. S. V. 43 



Skurdalen. Paa veien fra Kjønnaas i Dågalien til Bækken 

 i Skurdalen sees kun smaa- og middelskornig granit, undertiden 

 med parallelstruktur ; tildels forekommer indesluttede partier af 

 liornblendeskifer. Skurdalen ligner Dågalien; men medens der 

 ved Bækken ligesom i Dågalien er bratfjeld paa nordsiden og 

 langsom skraaning paa sydsiden, bliver forholdet omvendt læn- 

 gere oppe. Nede i dalbunden ligger morænemasser. Fra Bækken 

 til skolehuset, som ligger ved nordvestenden af Skurdalsfjord, 

 gaar man kun over moræne med stene af granit, tildels med 

 parallelstruktur; ganske faa løsstene af lerglimmerskifer og blaa- 

 kvarts bemerkedes. Enkelte af de granitiske stene fremviser en 

 finkornig, graalig grundmasse, hvori der ligger indstroet omtrent 

 V2 cm. store feldspatindivider og desuden merke pletter, antagelig 

 af flnskjællet biotit. Denne granitiske bergart træffer man blottet 

 i fast fjeld ved en ny kjørevei (omtrent 7 km. før man kommer 

 til Jeilo). Porfyrstrukturen fremtræder bedst paa forvitret fjeld- 

 overflade, især naar denne gaar paatvers af den lodret staaende 

 strækningsstruktur, som forresten ikke er meget udpræget. Efter 

 udseende paa friskt brud bliver bergarten nærmest at betegne 

 som en temmelig ordinær smaakornig, graa gneis med utydelig 

 udviklet øiestruktur; i forvitret tilstand udhæver feldspatstrø- 

 kornene sig til et mathvidt udseende. Biotiten samler sig ikke 

 hos den i fast fjeld forekommende bergart, som jeg saa, til 

 saa vel omgrænsede pletter, som i adskillige af de løse stene. — 

 Man kommer nu snart op paa høiden, og bortover fjeldfladen 

 har man saa samme bergart blottet nu og da; den er sær- 

 deles ensartet. Indleiret i den var etsteds et omtrent 100 m. 

 bredt parti af amfibolit. 



Jeg steg ned i Ustedalen, som hører til Hallingdalens 

 elvedistrikt, og efterat have anstillet de i følgende afsnit 

 omhandlede iagttagelser vendte jeg atter tilbage til Numedalen 

 ved Buvasbrænna, som ligger ved Buvand kort i nord for Tun- 

 høvdfjord. Mellem Buvasbrænna og Midtgaarden er flere steder 

 blottet fjeld af massiv, smaakornig Dagaligneis, der tildels inde- 

 holder tydelig porfyrisk udskilte feldspatkrystaller og jernerts- 

 korn. 



