.58 HANS EEUSCH. [No. 2. 



Aar 1864 den 3die september befaredes kobberskjærpene paa 

 Kittilslandsaasen i Nore. Af de her opsættende gange, der stryger 

 i øst og vest og falder mod syd under 30—50°, afbyggedes med 

 strossedrift en del, der felger tæt paa hverandre. Den ædleste 

 af disse var henimod 1 f od mægtig og ferte tæt indsprængt bunt- 

 kobbererts og kobberglaserts paa et par alens længde. ;For- 

 øvrigt bestod gangmassen af kvarts, hornblende i krystaller og 

 kalkspat. Denne gang har tiltaget i mægtighed mod dybet, og 

 ■da den har et steilt fald, der er sterkere end de tæt nordenfor 

 beliggende ganges, ter det antages, at disse ville i sterre dyb 

 forene sig med hine. Der arbeides hersteds med 20 mand, ibe- 

 regnet skeidepersonalet. 



Bergmester N. Mejdell, der for konsul Schjelderup i 1873 

 undersøgte skjærpene i Kittilslandsaasen, meddeler i tilslutning 

 til Seils beskrivelse følgende: 



Ertsen i disse leiesteder bestaar hovedsagelig af saakaldt 

 broget kobbererts (buntkobbererts), for en del ogsaa af den saa- 

 kaldte kobberglaserts eller kobberglans og kun undtagelsesvis af 

 kobberkis. Broget kobbererts holder fra 55 til 70 procent kobber. 

 Kobberglaserts (kobberglans) holder mellem 70 og 80 procent 

 kobber. Kobberkis holder noget over 34 procent kobber. En 

 medbragt prøvestuf af ren erts fra Kittilslandsaasen — efter 

 udseendet at dømme en temmelig nøiagtig repræsentant for ert- 

 sen, saaledes som den her almindelig forekommer — viste ved 

 analysen en kobbergehalt af 70 procent. Dette tør vistnok, da 

 undersøgelsen kun gjaldt en enkelt stuf, ikke ansees for en fuldt 

 paalidelig angivelse af middelgehalten ; imidlertid er under 

 enhver omstændighed denne ganske vist saa særdeles betydelig, 

 at der ikke kunde være nogen tvivl om driftens lønværdighed, 

 hvis man turde stole paa, at ertsens mængde og stadighed paa 

 disse leiesteder endogsaa kun nogenlunde stod i forhold til dens 

 righoldighed. Men hvad dette sidste punkt angaar, stiller ud- 

 sigten sig desværre, efter hvad der hidtil har kunnet iagttages 

 om forekomstmaaden, høist tvivlsomt. Kun undtagelsesvis har 

 man fundet enkelte større udsondrede klumper af ertsen. I 

 regelen er denne fint indsprængt i gangmassen hist og her. Og 



