1S96.] GEOL. IAGTTAGELSER I TELEMARKEN O. S. V. 63- 



strakte masser af dioritiske bergarter. De høiere dele af fjeldene 

 paa begge sider af Strandefjord, Hallingskarvens og Fjeldsendens 

 fjeldpartier bestaar af bergarter, der ligner grundfjeldets ; jeg 

 er, som man i det følgende vil finde neiere udviklet, tilbøielig til 

 ogsaa at holde dem for virkelig at være dele af grundfjeldet, 

 der ved forskydning er bragte i høiden. 



De forhaandenværende oplysninger om Hallingdalens 

 geologi er ikke mange. Keilhau meddeler i sin afhandling „De 

 skandinaviske formationers anden suite". Mag. f. Naturvid. B. I. 

 Chra. 1823, s. 135 og 138 et par oplysninger. Nystødlefjeld i 

 nord for Nes bestaar af sandsten (sammenhørende med blaa- 

 kvartsen, der udbreder sig mod nø.). I Skogshorn nær Hemse- 

 dals kirke bestaar foden ligesom fjeldfladen nedenfor af ler- 

 skifer (lerglimmerskifer) ; denne bliver haard og kiselagtig opad 

 og overleires af sandsten lig Nystødlefjelds ; øverst udbreder 

 sig krystallinske, ikke nøiere bestemte bergarter (antagelig at 

 indordne under samlenavnet dioritisk bergart). I „Gæa" er og- 

 saa nogle meddelelser. Hallingskarvens øvre del udgjøres, an- 

 føres der, saavidt man hidtil har undersøgt det, af granit (s. 340). 

 I fjeldhøiden Syningen (der rager op vel 950 m. o. h.) nær Gol 

 kirke hviler en formation af kvartsit og lerskifer omtrent vand- 

 ret over granit tilhørende grundfjeldet (s. 391). Omkring Usta- 

 vand er grænsefladen mellem grundfjeldet og „overgangsforma- 

 tionen" omtrent vandret noget mere end 1100 m. o. h. (s. 392). 

 Nogle faldobservationer fra grundfjeldet meddeles s. 369 og 370. 

 Ved Brummensjøen (d. e. Hallingdalselven i syd for Næs) er der 

 en nordlig fortsættelse af „Gaustafjelds territorium" (Telemarks- 

 formationen) bestaaende af steilt mod vest faldende kvartsit 

 (s. 439). 



Dahll angiver paa en kartskisse, som ledsager hans afhand- 

 ling „Om Tellemarkens geologi" i Nyt Mag. f. Naturvid. 11. 

 Chra. 1861, „silurformationens" udbredelse omkring Ustavand. 

 Om Hallingskarvens granit siges, at den er ofte folieret og inde- 

 slutter større og mindre brudstykker af krystallinske skifere. 

 Den omtales som frembrudt, [efterat den siluriske lerskifer var 

 afsat (s. 172). 



