74 HANS EEUSCH. [No. 2. 



Nu begynder opstigningen til selve Hallingskarven. Jeg gik 

 mod vnv. op igjennem det skar, som turister i almindelighed 

 benytter. Ved skraaningens f od fandt jeg alunskifer, som af- 

 vekslede med kvartsrig lerglimmerskifer, der havde graa streg 

 og fladtliggende skifrighed; hoiere oppe saaes ikke andet end 

 graastreget skifer; dennes skifrighed var bølgende og hældte i 

 det store tåget omtrent 45 ° mod sø. eller ssø. Efter lerglimmer- 

 skiferen træffer man granit; men den umiddelbare grænse faar 

 man ikke se, da fjeldskraaningen netop der er bedækket i en 

 bredde af omtrent 100 meter. G-raniten hæver sig med en væg, 

 som kun hist og her er afbrudt af skar. Den første granit, 

 man ser, er uren og har et opknust udseende. Gaar man om- 

 trent 50 meter videre opover, træffer man en bergart, der i 

 haandstykker ser ud som en smaakornig granit, men i stort 

 viser antydning til planparallelstruktur og en slags lagning; 

 denne sidste fremhæves end yderligere ved, at der forekommer 

 indleiret hornblendeskifer eller skifrig dioritisk bergart. Faldet 

 af denne lagning er omtrent 70° mod ønø. Jeg gik mod nord 

 gjennem en forsænkning, som førte mig til en paa tjeldets nord- 

 side nedgaaende dal med bratte, vilde sider. Langs den 

 øvre rand af dalens sider gaar der aabne spalter i fjeldet. 

 Jeg gik ikke ned der, men fortsatte efter Skarvens ryg, der 

 skraaner mod øst. Ryggen er overdækket af ganske nøgen 

 ur, hvis stene er blevne kantrundede ved forvitring. Kun hist 

 og her rager op lidt fjeld; ogsaa dettes fremspring er blevne 

 tilrundede ved forvitring. Baade i stenene og det faste fjeld 

 gaar forvitringen her oppe paa ryggen saa dybt ned, at det 

 neppe er gjerligt at faa et friskt haandstykke; dette er derimod 

 lettere paa fjeldmassens yderskrænter, hvor der ligger nylig ned- 

 taldne stene. Ryggens bergart maa i sin helhed betegnes som 

 granit, der i regelen er middelskornig og udeu parallelstruktur. 

 Hvor saadan saaes, var den nord — sydstrygende og steiltsl aaende ; 

 indleiret parallelt med parallelstrukturen var et par n. — s.-stry- 

 gende steilt mod vest faldende lagformige partier af mørk biotit- 

 skifer, smaaskjællet, hornblendeførende. De løse stene var overalt 

 af stedets bergart: saaledes kunde man endog se det udgaaende 



