80 HANS EEUSCH. [No. 2. 



omsluttende bergart er sikkerlig dynamo-metamorfisk forandrede. 

 Ved den sydlige ende af nævnte dalsnævring er indleiret i dio- 

 riten en graa kvartsitisk bergart i et parti paa et par meters 

 tykkelse og sammen dermed en grønliggraa lerglimmerskiferagtig 

 bergart af noget større mægtighed. Maaske har man her for 

 sig et brudstykke i en eruptiv. Efterat det faste fjeld er op- 

 hørt, er der ved veien en skjæring i laget sand og grus, der 

 ligger stettet til dalens nordøstside og har en mægtighed af 

 omtrent 8 meter. Endnu en gang træffes en dioritisk bergart; 

 sammen dermed, antagelig som gange deri, forekommer en rødlig 

 granit, der tildels er temmelig grovkornig. Idet man saa nærmer 

 sig dalens øverste gaard, Lauvsæt (amtskartets Loisa?), iagttager 

 man en finkornig til tæt graa bergart med utydelig skifrighed; 

 nærmest er det en glimmerfattig eller glimmerfri gneis; paa 

 forvitret overflade iagttager man nemlig, at den bestaar af 



Sle th aug. 



Øigarsnut ved Fausko seet fra sv. 



kvarts og feldspat. Ved gaardens huse sees i elveløbet en tæt, 

 gronliggraa bergart med en utydelig skifrighed, som synes at 

 ligge svævende; dette er dog ikke sikkert. Antagelig har man 

 her for sig en presset dioritisk bergart; lidt videre finder man 

 tydelig saadan; efterat have passeret en daludvidning har man 

 der, hvor den steile nedstigning til Fausko begynder, fremdeles 

 dioritisk bergart og er nu kommet did, hvor veien fra Halse 

 sæter støder til hovedveien. 



Naar man kommer lidt videre, nærmere Faiisko, har man 

 paa venstre haand det fra dalbunden opragende isolerede fjeld, 

 øigarsnut, der er afbildet ovenfor. Dets sydvestside, som 

 man passerer under, er opbygget saaledes, som figuren viser. 



