82 HANS EEUSCH. [No. 2. 



R.-o. En udflugt videre nordover i Grendalen bragte ikke syn- 

 derligt udbytte; den gik til den sydligste af de paa amtskartet 

 som Haugen betegnede sætre. Dalbunden er bedækket af mo- 

 rænegrus, som der, hvor Grendalen og Bjørneberg staar paa 

 kartet, er oplagt i tvermoræner. Skurede klipper, som rager 

 op et par steder, viser ved sine former tydelig, at isens bevæ- 

 gelsesretning har været fra nord af, altsaa yderligere vidnes- 

 byrd om en bræbevægelse ned fra Langfjeldenes hovedryg, saa- 

 ledes som udviklet af forf. i af handlingen om isdæmmede indsjøer 

 i «Norges geologiske undersøgelses aarbog for 1892 og 93", Kra. 

 1894, s. 55. Omtrent midt imellem Grøndalen og Fausko stod 

 dioritisk bergart og en utydelig skifrig, grønliggraa bergart, som 

 formodes at være presset dioritisk bergart. Omtrent 1 km. i 

 nord for Fausko havde man den samme skifrige bergart. Skifrig- 

 heden hælder her 30° mod øst; der er desuden tilstede en mod 

 ssø. rettet strækningsstruktur. 



R.-o. Fra Fausko har jeg gaaet kjøreveien mod sø. Indtil 

 Hemsedals kirke holder veien sig nogenledes i høide med grænsen 

 mellem dioriten og dens underlag, som er skifer og blaakvarts 

 i vekslende lagning. Strækningsstruktur hældende under en liden 

 vinkel mod øsø. sees flere steder. Lagene hælder mest under 

 en liden vinkel (saaledes ved Holte 20° mod nø.). Blaakvartsen 

 er tildels tæt; ofte gjennemsættes den af mange smaa hvide 

 kvartsaarer; lerglimmerskiferen er mest grønliggraa og under- 

 tiden haard; etsteds var der alunskifer. Noget i nord for kirken 

 kommer der ned til veien smaakornig, dioritisk bergart; den 

 erkjendes bedst paa forvitret overflade ved modsætningen mellem 

 den grønne hornblende og den hvidt forvitrende feldspat. Mellem 

 kirken og Ulsaker indtages dalbunden af en myr; kun etsteds 

 saaes nær veien fast fjeld; det bestod af dioritisk bergart; denne 

 saaes ogsaa i en ur henimod Ulsaker. Af fjeldsidernes ensartede 

 udseende her paa nordsiden af myren tør man slutte, at dioriten 

 staar overalt helt ned til dalbunden. Ved Ulsaker i en høide 

 af 630 m. o. h. begynder elven at gaa med sterkere fald og 

 løber her over fladtliggende lag af en noget skifrig blaakvarts. 

 Omtrent 1 km. sø. derfor og neppe 5 m. lavere møder man 



