86 



HANS EBUSCH. 



[No. 2. 



og viser kun stedets bergarter, granit, gneis, diorit; grundmassen 

 er sandagtig med lidt stevfint bergartmel. Grusbedækningen 

 er ikke tyk; thi det faste fjeld stikker med sine fremspring nu 

 og da igjennem endog i dalbunden, og selv hvor der ingen frem- 

 staaenheder er, behever bækkene paa dalsiderne i almindelighed 

 ikke at grave sig mere end en eller et par meter nedi, før de 

 blotter tjeldet. Grusets overflade viser ofte rygge, der gaar paa 

 tvers af dalens længderetning; nogen betydning for landskabet 

 har dog disse rygge ikke, da de er lave og lidet regelmæssige. 

 En del af dem er vel endemoræner: men en del af dem er kanske 



JO. 



A. Dalen lidt ovenfor Bjøberg. 



B. Tversnit af dalen ved Bjøberg. 



fremkommet ved, at vandløb, som har kommet ned dalsiderne, har 

 efterladt rygge mellem furer, som de har gravet sig i moræne- 

 dækket. For nogles vedkommende er det meget sandsynligt, 

 at de er nedskredne jordmasser. 1860 gik der et skred lidt i 

 syd for Bjeberg gaard; i tiden nærmest efter istiden, f er vege- 

 tationen i nogen nævneværdig grad havde bundet jordsmonnet, 

 maa skred antages at have været almindelige. 



Dybest i daleu langs efter elven pibler frem vand, der høiere 

 oppe har havt sit løb under gruset, og her er som følge deraf 

 gjerne sumpigt. Der forekommer en og anden liden torvmyr; i 



