1896.] GEOL. IAGTTAGELSEK I TELEMAEKEN 0. S. V. 91 



til Oset sr. er der kun lidet fast fjeld at se; fladtliggende ler- 

 glimmerskifer dukker kun undtagelsesvis op, saaledes etsteds 

 ved en liden bæk. I sv. for Oset sr., omtrent 1 km. derfra, 

 ligger Ørterhøvda; den bestaar nederst af graa, krumbladig ler- 

 glimmerskifer med skifrighedeu, som det synes, mest heldende 

 mod nuv., øverst af kvartsit, blaakvarts; i denne strækker sig 

 nær toppen paa nordsiden et omtrent vandret bælte af nyrer og 

 aarer af udskilt kvarts med hulrum, hvorpaa der sidder smaa 

 kvartskrystaller. De bedste lindes i en liden hule, som ved ind- 

 gangen er 1 m. vid og Va m. hoi. Der rinder vand ud af hulen, 

 og den er derfor, i det mindste i vaadt veir, utilgjængelig. Fra 

 Oset sr. mod ese. til Sanderstølen gaar man over morænegrus 

 med stene, som mest bestaar af lerglimmerskifer og blaakvarts. 

 Kun paa et sted omtrent 2 km. i nv. for Sanderstølen var der 

 lidt blaakvarts opragende. Hvor der var myrjord, laa der flere 

 steder under den myrmalm; og slagger efter fordums jernsmelt- 

 ning var meget almindelig. Fra Sanderstelen gik jeg mod vest 

 over Klanten, hvor der er opragende en del blaakvarts; samme 

 bergart saaes ogsaa opragende et sted omtrent i nø. for Braute- 

 moen. 



Fjeldet omkring Oset sæter og Sanderstølen er milevis 

 ganske fladt, antagelig som i de noget bølgeformige landskaber i 

 Danmark. Mod nord rager op en mur af fjelde, Hemsedals fjel- 

 dene. Dette er en af de egne i Norge, hvor forskjellen melle ra 

 2 terrængformer fremtræder paa en meget slaaende maade. 

 Sletten er hist og her bevokset med dotter af eukeltstaaende, 

 mindre bartræer og birke, rester af en større skovbedæk- 

 ning i fordums tid. Paa tørre steder saaes det, at kun 

 et tyndt jorddække var udbredt over uragtige stenmasser, som 

 laa henover det flade fjeld. Over store strøg var der meget 

 myret, saaledes mellem Sanderstølen og Brautemoen. Eiendom- 

 melige var en del mest med multeplanter bevoksede myrer, 

 hvori mosdækket var blødt paa samme maade som dyner, saa 

 foden sank dybt nedi. 



Naar man har talt om store høifjeldsvidder, som maatte 

 kunne opdyrkes her i Norge, har man vel nærmest tænkt paa 



