92 HANS EEUSCH. [No. 2. 



strøg som disse. Min erfaring saavel herfra som fra Valders- 

 dalens omgivelser forresten og andre steder er, at man vel kan 

 have fladt terræng, men jord, som kan yde andet end beites- 

 marker, er der svært lidet af i høifjeldet. 



R.-o. Jeg har ogsaa reist fra Ulsaker mod øst til Oset 

 sæter. Overalt mellem Ulsaker og Lykja (amtskartets Leken) 

 har man kvartsit, tildels skifrig, og smaatbolgende lerglim- 

 merskifer. Foldningen stryger sikkerlig i det hele tåget ø. — 

 v.; saaledes er paa nordsiden af Storsjøen noteret fald af 

 kvartsiten mod nord. (Skifrigheden hos lerglimmerskiferen hæl- 

 der flere steder i østlig retning). Fra Vannevands nordende og 

 vestover hæver terrænget sig til en, antagelig forherskende a f 

 kvartsit bestaaende, fjeldhøide, der er adskilt fra de høie fjelde 

 i nord ved en sæterdal. Omkring Lykja ved Tisleias vestende for- 

 hersker lerglimmerskifer; man har forsøgt, dog uden held, at 

 anvende som kværnstene en her forekommende skifrig kvart- 

 sit; den er. mørk med smaa klare korn i en skifrig grund- 

 masse. Paa Tisleifjordens lave strande sees ikke fast tjeld; 

 en liden holme ved Storstølen bestod af massiv kvartsit, blaakvarts. 

 Den var isskuret mod øsø. Ved Vannevands nordside var sku- 

 ringens retning vsv. — ønø. 1 Fra Sander ai 'ølen har jeg reist mod 

 so. over Nysiolfjdd. Man har her den yngre formation. I be- 

 gyndelsen faar man kun se fast tjeld her og der: ved Brænds- 

 rudsæter lidt lerglimmerskifer; ved Halling- Hovda tykskifrig 

 lerskifer med fald saavel af lagning som skifrighed mod ønø. 

 Blaakvarts vedvarer nu, og fjeldet er hyppigere blottet. Ved 

 varden („steinkjærringen") paa toppen af Nystølfjeldet har man, 

 som allerede af Keilhau seet, blaakvarts tildels med tydelig sand- 

 stenstruktur. Lagningen er utydelig; antagelig hælder den steilt 

 mod nv. eller n. Oppe paa denne heide er en ved udprægede 

 stød og læsider fremhævet isskuring tydelig; den er rettet mod 

 so. Blandt løse stene er blaakvarts hyppigst, derefter lerglim- 

 merskifer og gneis, endelig sees ogsaa en del stene af dioritisk 

 bergart. Før havde der været udmærket skuring mod øsø. at 

 se ved Hallinghøvda. Jeg steg ned ved Nysæter og gik mod 

 vsv. langs foden af Xystølfjeldets bratte skraaning, der viser 



