1896.1 GEOL. IAGTTAGELSER I TELEMARKEN 0. S. V. 93 



læsidefornier. Bergarten her er kvartsit; for det meste er 

 den massiv, men antagelig er faldet overalt steilt nordligt. 

 Ved Holtesæter begynder grundfjeldskvartsit, som er hvidagtig 

 af farve og glimmerferende (et ubetydeligt parti af en horn- 

 blendeskiferagtig bergart er seet deri). Videre mod sv. kommer 

 man til gneis og saa til en smaakornig dioritisk bergart; disse 

 veksler nu flere gange, saaledes er der mellem gaarden Glad- 

 hus og hovedveien nede i dalen blottet to gange gneis og 

 en gang dioritisk bergart. Paa sydsiden af Turkopelv i s. for 

 Skard sæter var gneisens fald 40 ° mod nv. Saa vel ne. som sv. 

 for Holtesæter er der iagttaget en ved sted- og læsidens belig- 

 genhed fremhævet skuring mod ø., altsaa omtrent modsat terrængets 

 hældniug her. I overensstemmelse hermed staar, at man efter at 

 have passeret nævnte sæter ikke mere ser stene af de yngre forma- 

 tioners bergarter, men kun af grundfjeldets. Morænematerialiet 

 er for en stor del blokke af noksaa betydelig sterrelse. Isens 

 østlige bevægelsesretning her i læ af Nystølfjeld svarer antagelig 

 til den ene.-lige, der iagttages i syd for Skogshorn. 



Den midterste del af Hallingdalen. R.-o. Fra Eolfshus 

 reiste jeg sydover til Nes. Nærmest i øst for Eolfshus er der 

 blottet grundfjeld af gneis, dioritisk bergart og kvartsit. Der- 

 næst er dalbunden, som er næsten flad og omtrent 1 km. bred, 

 bedækket af elvegrus indtil Broten (nær Haugen). Jeg lagde 

 særskilt merke til dalens form i ombøiningen, idet jeg tænkte, 

 at der her kunde være paafaldende 'særegenheder; men den 

 beier om uden saadanne, bred og jevn. Mod nord og est er 

 dalsiderne jevntskraanende med trange rendeformige forsænk- 

 ninger gravet af elvene; den anden dalside er brattere og har 

 tildels steile fjeldvægge. Fra Broten af og sydover rager op i dal- 

 bunden smaaklipper med udpræget isskuret overflade. Ved Broten 

 er blottet middelskornig kvartsit med smaa biotitskjæl. Herfra 

 sydover til broen over elven ved Lien forekommer kvartsit og 

 amfibolit, der undertiden fører biotit og kan indeholde dette 

 mineral i saa rigelig mængde, at det fortrænger hornblenden. 

 Disse to bergarter veksler med hinanden i lag, som kanske kan 

 være hundrede eller et par hundrede meter tykke hvert. 



