1896.] GEOL. IAGTTAGELSER I TELEMARKEN 0. S. V. 97 



vsv., sees lagbygningen meget tydeligt i fjeldformerne paa 

 nordsiden af dalen, som her gaar v — ø. Omkring Tresteim 

 er typisk gneis underordnet; man har en presset dioritisk 

 bergart eller en hornblendeskifer, der tildels er biotitferende 

 og saaledes gaar over til skjællet glimmerskifer. I bergarten 

 forekommer, navnlig liggende parallelt skifrigheden, smaa aarer 

 og linser af pegmatit. Saadanne forekommer ogsaa i større 

 masser. Der er ogsaa noget kvartsit, tildels feldspatførende. 



Kvartsit og hornblendeskifer er ogsaa bemerket i den her- 

 skende gneis længere mod sø., saaledes omtrent 5 km. før man 

 kommer til Gulsvik. 



De lese jordarter. Jordbunden i Nes herred er meget 

 mindre frugtbar end i Hallingdalens øvre herreder (se Hel- 

 land: „ Jordbunden i Norge", s. 126). I disse er jordbunden 

 hovedsagelig morænemateriale. I Nes ligger den vigtigste bebyg- 

 gelse i hoveddalens bund, der er udfyldt med sand i tiden nær- 

 mest efter istiden. Landet har dengang ligget omtrent 160 m. 

 lavere end nu. Jeg gaar ved denne bestemmelse ud fra de grus- 

 afleiringer, der ligger ved Tromaldelvens munding i den nordlige 

 del af Krøderen. Høiden af disse er anslaaet til omtrent 30 m. 

 over indsjøen, og denne ligger 130 m. over havet. I god over- 

 ensstemmelse hermed er det, at sandfladerne ved Nes ligger 165 

 m. over havet efter jernbaneundersøgelsens maalinger. Elve- 

 leiet er her kun ubetydelig nedsænket, og dalen er forholds- 

 vis bred. 



Nedenfor Børtnes er dalen snæver, og man ser ikke til 

 siderne langt opad de skovklædte skraaninger; nu og da 

 findes laget grus med rullesten langs fjeldsiderne. Elven 

 sænker sig stedse dybere i forhold til disse grusafleiringers 

 overside, eftersom man kommer længer nedover i dalen; 

 ved Aavestrud anslog jeg elven til at ligge omtrent 20 meter 

 under den. 



Ved Sevre-elvens udløb er der i hovedelven 3 omflydte 

 hauge af rullestensgrus, og der ligger ogsaa saadant støttet til 

 dalsiden. Antagelig har Sevre-elven her engang aflagt en 



Vid.-Selsk. Forh. 1896. No. 2. 7 



