M. J. MONRAD. [No. 7. 



meentlig) fremskreden Erkjendelse, rnen som atter iovermorgen 

 vil undergaae den samme Skjebne. 



Naturligviis staaer denne Synsmaade i Forbindelse med 

 den Grundbetragtning, at vi erkjende kun Phænomener, „Er- 

 scheinungen", samt disses Forholde (Relationer) til hinanden 

 og til det erkjendende Subject, altsaa igrunden aldrig det, 

 som virkelig er, men kun det, som synes at være. Nu bar man 

 endog fra dette Standpunkt maattet indrømme, at selv det at 

 synes idetmindste som Modsætning forudsætter en Væren, at 

 der bag Pbænomenet maa tænkes et Noget, som virkelig, i sig 

 er. Allerede Kant fandt det urimeligt at antage „Erschei- 

 nungen ohne dass etwas wåre, das erscheint". Og Herbert 

 Spencer bemerker meget rigtigt, at det Relative som saadant 

 ikke kunde tænkes, uden at der var noget Absolut; ban mener 

 saaledes, at der over eller bag den hele relative og tilsyne- 

 kommende Erfaringsverden maa være en overnaturlig poiver 

 eller Magt, der først giver den Tilværelse. Kun mener saavel 

 Kant, som Spencer, at dette Absolute, Isigværende og Paasig- 

 beroende er -aldeles utilgjængeligt for den menneskelige Er- 

 kjendelse, der stedse maa beroe paa og kun indeholde Rela- 

 tioner og Relativt. 



Dette Afkald paa at vide Noget om hiint over Endelig- 

 hedens og Relationernes Verden Liggende har man i den 

 senere Tid kaldt Agnosticisme. Derved sjmes nu strax at være 

 vundet Saameget, at Erfaringsvidenskaben nu ikke — som 

 den for ofte har været tiibøielig til — vover at stille sig neg- 

 tende ligeoverfor Religionens Opfatning af det Oversandselige, 

 men at Videnskabeu, idet den holder sig beskedent indenfor 

 sit Omraade, kan lade Troen have frie Hænder. Nu er vistnok 

 denne „Beskedenhed", der strengt skiller mellem Tro og Viden 

 og indrommer den første fuld Frihed inden dens (af Viden 

 uberørte) Enemerker, allerede for Troen en tvivlsom JDanaer- 

 gave, hvad vi imidlertid her ei skulle opholde os ved. Men 

 vigtigere er det, at den samme Agnosticisme ved Conseqvent- 

 sens Magt maa vende sig ogsaa mod den saaledes begrændsede 

 endelige Videnskab, som maa gjøre Afkald paa at naae sin 



