14 M. J. MONRAD. BLIK UD I PHILOS. FREMTID. [No. 7. 1896.] 



overfladiske Tidsfoster, og veed bedre at skatte Ideens Betyd- 

 ning. Han siger fortræffeligt : »L , idée nest pas un pur residu 

 de V abstr action, elle est une manifestation des réalifés plus hautes; 

 sa conception méme est deja une coopération consciente å Voeuvre 

 éternelle. En paraissant construire un monde purement intelle duell e, 

 nous construissons et enrichissons pour notre part un monde réel.t 

 Ved at møde saadanne Ytringer lige udaf den nyeste Tid 

 faaer jeg Næring for mit optimistiske Haab, at den menneske- 

 lige Tanke idetmindste er paa Veien til at samle sig fra Ad- 

 spredelsen i den ydre Tilværelses Mangfoldighed og gaae ind 

 i sig selv, hvorved den da ogsaa vil blive sig bevidst, at netop 

 den, Tanken, Ideen, først og sidst den sande, guddommelige 

 Tanke, hvortil den menneskelige stedse maa søge at rense og 

 nærme sig, er al Tilværelses sande Midtpunkt, ligesom ogsaa 

 dens Udgang og Maal. 



Jeg staaer nu ved Enden af min Bane, efter i over halv- 

 hundred Aar at have fulgt Philosophiens Vandring gjennem 

 Orkenen. Jeg har visselig ikke havt nogen Førerstilling 

 og endnu mindre besiddet Evne til at slaae paa Klippen 

 og lade levende og kvægende Kilder fremspringe. Snarere er 

 jeg, som Medvandrer paa de støvede og bugtede Stier, kun 

 altfor meget af Tidens Drag bleven bragt til at sprede mine 

 Tanker og min Smule Virksomhed til forskjellige Sider. Imid- 

 lertid har jeg dog aldrig tabt Vandringens Udgang og Maal 

 afsigte, men tvertimod med Mund og Pen søgt at holde 

 Tanken derom ilive og stedse, saavidt jeg kunde, løftet Ideens 

 Fane. Idet jeg nu snart skal nedlægge Vandringsstaven, er 

 jeg et Oieblik stegen op paa en Varde, hvorfra jeg troer at 

 have et Fremsyn indover Philosophiens forjættede Land, som 

 ikke jeg, men forhaabentlig en lykkeligere Efterslægt skal 

 betræde. 



Trykt den 20de Aug. 1896. 



