KNUT T. STRØH . 



[No. 8. 



Fittig og Lesser har nylig offentliggjort l nogle resultater, 

 som de erholdt ved at lade bromvandstofsyre og brom indvirke 

 på diphenyldibutolacton. 



Nævnte kemikere lod bromvandstofsyre, der var mættet ved 

 0°, indvirke på dilactonen; de erholdt da en sejg, gulfarvet 

 masse, der selv efter længere tids berøring med bromvandstof- 

 syren ikke blev fast; og heller ikke ved forskjellige opløsnings- 

 midler kunne fåes i ren tilstand. 



Bedre resultater opnåedes ved at behandle dilactonen med 

 brom. De erholdt da et legeme, der lod sig udkrystallisere af 

 forskjellige opløsningsmidler. Dette legeme var ikke ensartet, 

 men bestod af to — i enkelte tilfælder tre — forskjellige for- 

 bindelser. De to af dem blev analyseret og viste sig at være 

 monobromsubstitionsprodukter af dilactonen; de var isomere. Den 

 tredje forbindelse, der ikke altid syntes dannet, blev ikke nær- 

 mere undersøgt. 



Fittig opstiller for reaktionens forløb følgende theori: Et 

 mol. diphenyldibutolacton forbinder sig med et mol. brom og 

 danner additionsproduktet: 



CeH-j — CH — CI12 — CH2 

 I I 



C— Br 



C 6 H 5 — CH— CH 2 — C— Br ' 



CO 



Dette er meget ubestandigt, afspalter let bromvandstof og 

 danner de to isomere forbindelser: 



C6115 — CH — CH2 — CH2 

 I ! 



CBr 



C 6 H 5 — CH— CH = C 



—CO 



og 



Cq H5 — CH — CH2 — CH 



I II 



0- c 



I . 



C 6 H 5 — CH— CH 2 — CBr 

 CO 



Begge forbindelser kan dog også være stereoisomere. 



1 A. d. Ck. 288. 195. 



