1896.] BROMS OG BKOMVAKDSTOFS INDV. PÅ DIISOHEXOLACTON. 5 



Da det var af interesse at få konstateret, hvorvidt andre 

 dilactoner forholder sig på samme made som diphenyldibuto- 

 lacton, har jeg undersøgt, hvordan diisohexolacton forholder sig 

 lige over for brom og bromvandstofsyre. 



Resultaterne af disse undersøgelser er det, jeg i det føl- 

 gende vil meddele. 



Den som udgangsmateriale anvendte dilacton blev fremstillet 

 på den af mig angivne made 1 : Isocaprolacton behandledes med 

 natriumæthylat ved ophedning på vandbad, alkoholen afdestil- 

 leredes, residuet opløstes i fortyndet saltsyre, optoges i æther, 

 rystedes med en kone. opløsning af K 2 C0 3 og den for ætheren 

 befriede masse omkrystalliseredes indtil konstant smeltepunkt 

 (103°,8). 



Indvirkning af brom på diisohexolacton. 



Dilactonen opløstes i svovlkulstof (2,1 gr. i 30 gr. svovl- 

 kulstof) og den til ° afkjølede opløsning tilsattes den beregnede 

 mængde brom (1 mol. til 1 mol. dilacton), ligeledes opløst i svovl- 

 kulstof. Bromopløsningen, der tilføjedes dråbevis, affarvedes 

 efterhvert, som den tilsattes; kun de sidste dråber farvede væd- 

 sken blivende gul. Den var i begyndelsen klar, men blev efter 

 kort tids forløb uklar; der dannede sig efterhånden en gul, olje- 

 agtig vædske, som var tungere end svovlkulstoffet. Samtidig 

 udvikledes bromvandstof. 



Under hyppig omrysten hensattes massen i en med glaskork 

 lukket cylinder i koldt vand i 16 timer. Der var fremdeles to 

 lag, som begge var gule; ved tilsætning af lidt svovlkulstof 

 blandede vædskerne sig. Da cylinderen åbnedes, undveg der 

 rigelige mængder bromvandstof. Svovlkulstoffet fordampedes 

 ved, at der lededes en tør luftstrøm gjennem opløsningen; under 

 hele operationen fandt en stærk udvikling af bromvandstof sted. 



1 Chr. vidensk.-selskabs fork f. 1892. No. 15. 



