1896.] BEOMS OG BROMVANDSTOFS INDV. PÅ DIISOHEXOLACTOISr. 7 



opløselig i kloroform, benzol og aceton, let opløselig i alkohol 

 og æther; af samtlige oplesningsmidler udkrystalliserer den i 

 rosetgrupperede nåle. Af svovlkulstof derimod udkrystalliserer 

 søjleformede krystaller. Ved kogning med vand, hvori den er 

 tungt opløselig, tinder ingen dekomposition sted. Ophedes kry- 

 stallerne til lidt over sit smeltepunkt, dekomponeres de fuld- 

 stændigt. 



Indvirkning af bromvandstof på diisohexolacton. 



Vandig ved 0° mættet bromvandstofsyre indvirker ikke på 

 dilactonen; et forsøg på at ryste pulveriseret dilacton med syren 

 gav ingen resultater. Pulveret klumper sig sammen, farves svagt 

 gult, men ved udkrystallisering af alkohol erholdes kun dilac- 

 tonen. 



2 gram dilacton opløstes i 25 gr. absolut æther og tillededes 

 under afkjøling ( — 10 °) bromvandstof. Vædsken farvede sig 

 svagt gul; den hensattes i 20 timer, hvorefter ætheren fordam- 

 pedes ved sugning ved alm. temperatur. Derunder udvikledes 

 rigeligt bromvandstof. Tilbage blev en gul, oljeagtig vædske, 

 som hensattes i exsikkator. Selv efter længere tids henstand 

 lykkedes det ikke, at få vædsken overført i fast form; heller 

 ikke ved afkjøling til — 16 °, den blev da tyk som glycerin. 

 Et forsøg på at destillere den mislykkedes; den dekomponeredes 

 og blev mørkbrun under stærk udvikling af bromvandstof. Den 

 samme dekomposition tinder sted, men langsomt, hvis vædsken 

 sættes i vakuum. 



Vædsken blander sig ikke med æther, svovlkulstof og ben- 

 zol, men derimod i ethvert forhold med aceton, alkohol og kloro- 

 form; ved afkjøling af disse blandinger til — 16° tinder ingen 

 krystallisation sted. 



Vædsken Uånder sig med lige dele vand; også en sådan 

 blanding forbliver klar ved — 16 °. Hvis den friskt tilberedte 

 blanding rystes med benzol, vil der optages kun lidet i denne 



