8 0. B. BUT/L. [NO. 1. 



centrum liggende dele forelebig lades ude af betragtning, flndes 

 fusionsevnen for cirkelen i retning opad og nedad at være 

 s vagest. Saa er vistnok ogsaa tilfælde, naar man anvender 

 elipsoider, men i vertikal retning bliver den dog sterre for 

 disse end for cirkler. For de sidste gik fusionsvinkelen op 

 til 15', for cirkelen med radius op til 9 mm., medens den for 

 elipsoide overalt holder sig omkring 20'. Der er et moment 

 som her kommer i betragtning, og det er, at vi erfarings- 

 mæssig lettere sammensmelter figurer, hvis grændser delvis 

 falder sammen, saaledes som den elipsoide figur og cirkelen. 

 Ellers viser dette forhold ogsaa hen paa at tillige fladeind- 

 holdets størrelse spiller en rolle. 



Hvad der bevirker, at vi have saa ulige lettere for at 

 fusionere i horizontal end i vertikal retning, ter jeg ikke 

 udtale mig noget bestemt om. Muligens ligger grunden i den 

 anatomiske anordning af nerveudbredningen, hvilken vi forøvrigt 

 ikke har nogen detailleret bekjendskab til. Eimeligvis tror 

 jeg, det kommer deraf, at vi uafladelig convergere og divergere 

 vore eine, saaat vi i horizontal meridianen og de denne til- 

 grændsede meridianer faar stor evelse i at fusionere. I retningen 

 opad og nedad derimod bevæge vi altid vore eine i samme 

 retning, hvorfor vi faa liden anledning til at eve os op. 



Jeg tror som fer nævnt, ved disse forseg at have godtgjort, 

 at der ikke existerer identiske eller corresponderende retinal- 

 dele i den forstand, hvori de fleste hidtil have tåget det. At 

 saa ikke er tilfælde kan man ogsaa demonstrere paa en anden 

 maade nemlig ved linjer eller andre figurer. Man maa imid- 

 lertid her holde sig for eie, at muskelforholdene, naar linjer 

 benyttes, lettere kan spille ind. 



Jeg har opkonstrueret nogle figurer, der viser, at vor evne 

 til at fusionere divergerende linier ogsaa er ulige i de forskjel- 

 lige retinaldele. At de vertikale retinalmeridianer divergere 

 opad har fer været paavist af flere. Man skulde felgelig vente, 

 at to linjer f. ex., der paa papiret divergere nedad, skulde blive 

 vanskeligere at fusionere end to, der divergere opad. Saa er 

 ogsaa tilfælde, og forskjellen beleber sig til omtr. 2°, hvilket 



