1901.] OM SKELETLEVXLXGERXE AF EX KVfNDE FRA VIKINGETIDEN. 9 



Med hensyn til spørgsmaalet om individets kjøn tyder den 

 hele benbygnings spinkelhed og gracile form paa, at det har 

 været en kvin de. Vistnok har man ikke bækkenbenene, ei 

 heller er de lange extremitetknokler saa komplette, at legems- 

 høiden kan beregnes efter de Manouvrierske tabeller, men ved 

 det hele totalindtryk og ved at sammenligne de enkelte knokler, 

 specielt clavicula og kraniet, med andre fra vikingetiden, faar 

 man bestemt det indtryk, at der her foreligger skeletdele af en 

 kvinde. Sammenlignes dette kranium med kvindekraniet fra 

 Offersø, der hidhører fra det 8de aarh. e. Chr., ser man ogsaa 

 paa dette sidste en spinklere og gracilere bygning sammenlignet 

 med mandskranierne; navnlig bemærker man de mere udviskede 

 lineæ temporales og svagere fremtrædende forhøininger i det hele. 



Det her omhandlede kranium fra Nordre Kjølen i Aasnes 

 har et langt og smalt ansigt, med smalt næseparti (leptorrhini) 

 og middelsrunde øienhuleaabninger (mesokonchie). Øienbryns- 

 buerne, arens superciliorum, og pandebulerne, tubera frontalia, 

 er meget lidet fremtrædende; det samme er tilfælde med tubera 

 parietalia. Der er en tydelig skjævhed i overansigtet, fremkaldt 

 ved en asymmetri hos pandebenet, idet afstanden fra nederste 

 ende af sutura coronalis til processus zygomaticus paa pande- 

 benet er 2V"2 ctm. paa høire side, men nærmere 2 ctm. paa 

 venstre side ; dertil er den hele ansigtsflade dreiet noget til venstre 

 side. 



Sammenholder man de forskjellige momenter, saa maa jeg 

 drage den slutning, at menneskeskelettet i den udgravede kjæmpe- 

 haug paa Nordre Kjølen i Aasnes har tilhørt en kvinde, der 

 ved sin død har været voxen, men dog af ung alder, sikkerlig 

 over 20 aar, men neppe opnaaet det 30te. En kvinde begravet 

 med sine vaaben og sin hest bringer tanken uvilkaarlig hen paa 

 sagaens „skjoldmøer" ; det er jo heller intet i sagaerne, der taler 

 imod rigtigheden af den her fremholdte tydning af fundet. Flere 

 steder omtales der, at kvinderne var med i kampen og bar sine 

 vaaben som mændene. Det laa da nær, at saadanne ogsaa fik 

 en til sin livsgjerning svarende begravelse. 



