Argument mod hver af dem. „Hvad nu for det første angaar 

 Jordens daglige Bevægelse om sin Axe, hvorved den menes at 

 dreie sig rundt i 24 Timer, og hvorved Himmelens Bevægelse 

 fra Øst mod Vest skulde forklares, sig mig da, hvorledes det 

 kan gaa til, at en Blykugle, som slippes paa den rette Maade 

 fra Toppen af et hoit Taarn, kan træffe Jorden nøiagtig i det 

 Punkt, som ligger vertikalt under." Bemærkningen er ganske 

 rigtig, og da Experimentet et Par Hundrede Aar senere virkelig 

 blev udført med den fornødne Omhu, hvorved det viste sig, at 

 Kuglen ikke traf Jorden i det nævnte Punkt, men lidt østenfor, 

 afgav det netop et af de bedste Beviser for Rigtigheden af 

 Hypothesen om Jordens Rotation. Nu kan det vel hænde, at 

 Tycho Brahe havde gjort sig overdrevne Forestillinger om, hvor 

 stor Afvigelsen maatte blive; nogen Beregning deraf har han 

 tydeligvis ikke forsøgt; at dette heller ikke var nogen ganske 

 let Sag, kan man forståa deraf, at den rigtige Løsning af 

 Problemet ikke blev givet før over 200 Aar senere, og da af 

 ingen ringere end Gauss. Det maa forresten ogsaa tilføies, at 

 det af de Udtryk, som Tycho Brahe videre bruger, ikke kan 

 sluttes, at han har opfattet Sagen rigtig; det manglende Kjend- 

 skab til Bevægelsens Grundlove gjør altid den Tids Ræson- 

 nement om saadanne Sager svævende; og Ordene kan ogsaa 

 opfattes derhen, at Jordens Overflade maatte rotere bort under 

 den faldende Kugle, altsaa Afvigelsen blive mod Vest. I et 

 Stykke „Til Læseren", som er indskudt mellem Brevene, og 

 hvori han forsøger at give den samme Tanke andre Former, 

 kommer han imidlertid tilbage til Faldet og synes da at være 

 opmærksom paa, at det er Forskjellen i Hastighed ved Taarnets 

 Top og Fod, som kommer i Betragtning. 



En nødvendig Følge af Hypothesen om Jordens aarlige 

 Bevægelse om Solen er, at den rette Linie fra Jorden til en 

 given Fixstjerne maa forandre Retning i Aarets Løb. Denne 

 Retning kan udtrykkes ved Tal, og disse Tal kan bestemmes 

 ved Observation. Hvis altsaa en og samme Fixstjerne obser- 

 veres til forskjellige Tider af Aaret, maa Tallene falde for- 

 skjellig ud. Dette var naturligvis noget, som Copernicus var 



