En opfatning af Kants ..Kritik der praktischen 



vernunft\ 



Af 



Georg Fasting. 



(Forelagt i rnødet d. 23de januar). 

 I. 



Naar man arbeider med at opfatte selvet som en uopløselig 

 enhed af tanke og villie og som saadan plantet i en evig, af os 

 absolut uafhængig grund, vil Kants ,,Kritik der praktischen ver- 

 nunft" være et skrift, hvortil man i særlig grad kommer at betro 

 sig. Thi ved siden af det „kritiske" har ogsaa skriftet en eien- 

 dommelig graviteren mod et sindets hvil ep un kt, der synes 

 at forudsætte en væsentlig hel og positiv anskuelse. Man vil med 

 bifald se, at den rent forstandsmæssige erkjendelse (om ellers 

 denne lader sig betragte for sig alene) overbevises om sin begræns- 

 ning. Efter at have fulgt fremstillingen heraf 1 vil man med en 

 ganske særegen energi vende sig til tanken om en høiere verden 

 og tingenes sammenhæng, den „intelligible", frihedens verden, 

 hvortil man har adgang gjennem frihedens lov, den moralske lov, 

 og hvori personligheden just har sine dybeste rødder, — guds og 

 udødelighedens verden. Og naar man tiliige erfarer, hvorledes 

 denne praktiske og hin theoretiske erkjendelse sættes i organisk 

 forbindelse med hinanden, og at der ikke bliver tvivl om syste- 

 mets enhed og heller ikke om, hvor dets tyngdepunkt skal søges, 

 idet der udtrykkelig indrømmes den praktiske erkjendelse et pri- 



Denne fremstilling tindes vistnok nærmest i hans kritik af den theoretiske for- 

 nuft, men er gjenoptaget i „Kritik der pr. vern." 

 YicL-Selsk. Forh. 1880. No. 3. 1 



