CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 8 0. NO- 3. 3 



med bevidsthed, og kun derom er der jo tale Man skulde derfor 

 m a aske fra Kants standpunkt, d. v. s. med hans anskuelse om den 

 praktiske fornufts primat, kunne sige, at den moralske lov var 

 aarsag til, at handlingen tænkes (idet den samtidig udføres). Men 

 under alle omstændigheder — tænkes maa den. Ja den moralske 

 lov maa selv tænkes. Thi hvorvel vistnok den „ moralske lov" 

 egentlig blot ialmindelighed betyder dette du skal (pligten ialmin- 

 delighed), saa maa dog selve denne lovens eksistents tænkes, — 

 selv den blotte iagttagelse er jo væsentlig tænkning (dom). Men 

 dermed er tænkning uundgaaelig viklet ind i selve den moralske 

 lovs væsen og virken og spørgsmaalet om tænkningens sandhed 

 (tænkning overhovedet, den formale og den reale) uaclskillelig fra 

 spørgsmaalet om den moralske lovs egen sandhed. At dette ikke 

 er erkjendt, fremstiller sig da for o s som hovedmangelen ved 

 Kants theori. Just tænkningen er det første store „faktum"; 

 den moralske lov kan maaske ogsaa kaldes et faktum, det er 

 muligt, at begge fakta kan opfattes som løbende sammen; men 

 det sidste kan aldrig optræde uden forbindelse med det første 

 og aldrig hævde sin gyldighed, uden at det førstes gyldighed er 

 erkjendt. Og dog er der vistnok noget høist betydningsfuldt og 

 høist betegnende i dette voldsomme forsøg paa at rykke den prak- 

 tiske fornuft ud af den theoretiske fornufts magt og jurisdiktion. 

 Thi derved aabenbares uvilkaarlig, at tænkningen — hvis sandhed 

 Kant heldigvis heller ikke forsøger at bevise — har den 

 samme umiddelbarhed og oprindelighed som selve den moralske 

 lov. Om nemlig end Kant paa en forunderlig maade springer over 

 den tænkning, som er forbunden med den moralske lovs virksom- 

 hed, og hvis sandhed det gjaldt at være overbevist om, saa anser 

 han dog i virkeligheden den moralske lov — frihedens bud — for 

 i sig selv at være tanke 1 (og altsaa et stof, som maa kunne tæn- 

 kes), om end ud fra et hinsides liggende, ubegribeligt initiativ. 2 

 Men paa den maade drager han jo dog i virkeligheden tænknin- 



Crit il. p. v. 258. 

 5 „Friheden er ubegribelig"'. 13, 



1* 



