6 G. FASTING. OM KANTS „KRITIK DER PRAKTISCHEN VERNUNFt". 



deise ikke blot ligeoverfor en død spekulation, men ogsaa lige- 

 overfor død dogmatisme. Men hvor inderlig end tilsyneladende 

 gudsbevidstheden saaledes kan blive, idet gud opfattes som et 

 postulat — og endda har vi her idealiseret det Kantske ræsonne- 

 ment og maaske ikke saa ganske strengt fastholdt postulatets 

 ubestemte kategori — , saa beror dog ethvert postulat paa tænk- 

 ning. paa en logisk slutning, og gudsbevidstheden maa, selv 

 om grundlaget for slutningen hos Kant, den moralske lov, var 

 utvivlsomt, og selv om slutningen ikke var saa unaturlig og skrø- 

 belig, som vi har seet, at den er hos Kant, dog strande paa tviv- 

 len om tænkningens egen sandhed. Tænkningen er hos Kant lige- 

 som falden ud af selvet, der kun beror paa den moralske lov; 

 ikke desto mindre skal denne uhjemlede, en lavere verden tilhø- 

 rende tænkning være dygtig til gjennem en speciel akt at tilveie- 

 bringe en overbevisning om gud. Det maa erklæres for umuligt 

 og stridende mod Kants egen tendents; thi ved at stille gudsbe- 

 vidstheden indenfor den praktiske fornufts omraacle har jo Kant 

 villet sikre gudsbevidstheden en uangribelig umiddelbarhed og har 

 gjort den saa at sige til en del af os selv, medens den efter formen 

 saa at sige kun er en - tanke. Men - bør man være i tvivl om, 

 hvad der her er det stærkeste, det mest karakteristiske, anlæget 

 og tendentsen eller udførelsen? Kan det benegtes. at selve henvis- 

 ningen til den moralske lovs sammenhæng med en høiere, for den en- 

 delige forstand utilgjængelig verden paa en maade viser, at guds- 

 bevidstheden er tilstede hos Kant fra først af og derfor kunde og 

 burde have været fremstillet som noget fuldkommen oprindeligt V 1 



IV. 



Ogsaa ved Kants be vid st lied om det gode er der en 

 mangel, som svarer til mangelen ved hans selvbevidstlied og hans 

 gudsbevidsthed. 



Man kunde tro, at bevidstheden om det gode, der paa en 

 maade er det Kantske systems begyndelse og ende, hos ham 



Sml. Crit. <!. p. v. 227, 263. 



