24 N. WILLK. AL GOLO GISKE BIDKAG. 



21). Ved at undersøge mere fremvoksede Rodender fandt jeg 

 dette lysbrydende Protoplasma fremdeles indtagende Spidsen af 

 den fremadvoksende Kodende (Tab. II fig. 24, 25, 26). Naar en 

 Kodende fik en Sidegren, saa man paa det Sted, hvor den skulde 

 danne sig, altid først en Ansamling af dette Hudplasma, af hvis 

 Mængde da ogsaa Tykkelsen af denne Gren syntes at afhænge. 

 Dersom Rodenden ikke støder paa noget Underlag, er Hudplas- 

 maet stadigt samlet i Spidsen, som vokser fremad, lidt efter lidt 

 aftagende i Tykkelse, idet samtidigt ogsaa Hudplasmaets Masse 

 synes at aftage. Dersom Rodenden støder paa et Underlag, hvor- 

 ved den hindres fra at vokse fremad, ophører dog ikke Hudplas- 

 maet med sin Virksomhed, men bringer Rodenden til at udvide sig 

 mod Siderne til en Sæk, som paa Bunden er dækket af Hudplas- 

 ma; om dette nu samler sig i større Mængde paa et Sted, for- 

 øges Væksten, og der danner sig en Rodende, som dog altid bli- 

 ver ganske liden. Den smukke dichotomisk forgrenede Hæfteskive, 

 som man saa ofte træffer paa, fremkommer, dersom Sværmesporen 

 træffer paa et Underlag med sin Mundtlæk, straks den kommer tilro, 

 hvorved Hudplasmaansamlingcrne fra Begyndelsen af forholde sig 

 paa en meget regelmæssigere Maade, end om Rodenden først 

 senere støder paa et Underlag. 



Da det synes at fremgaa, at Cellevæksten staar i et vist pro- 

 portionalt Forhold til Ansamlingen af Hudplasma, ligger det nær 

 at antage, at Hudplasmaet bestaar af eller indeholder det Mate- 

 riale, hvoraf Cellulosen umiddelbart fremgaar. 



Roddelen kan paa sin yderste Ende udsondre en Substants, 

 som er bestemt til at lime Planten fast paa Underlaget. Denne 

 Substants dannes dog, enten Rodenden støder paa et Underlag, 

 eller ikke (Tab. II fig. 25, 26). Man kan let se, at den er et Ud- 

 sondringsprodukt og ikke en Forslimning af Cellevæggen, da denne 

 fortsættes fuldstændigt uforandret, selv hvor den er dækket af 

 denne Substants (Tab. II flg. 25, 26), hvad ogsaa P rings heim 1 

 har gjort opmærksom paa. 



1 Pringsheim. Morph. d. Oedog. p. 55. 



