CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 1880. No. 6. 141 



Astronomie, Meteorologie und Geographie" 1859, Nr. 19, hvor 

 den berømte Naturforsker anfører flere Iagttagelser, der bekræfte 

 Lydens Tilværelse, siger han blandt andet i Anledning af de Ind- 

 vendinger, man har gjort i denne Henseende, idet man har villet 

 forklare Lyden som hidrørende fra Sneens Knitren og lignende: 

 „Die siidlichern Gelehrten, welche kaum ein Nordlicht gesehen 

 haben, kritisiren und verwerfen unsere Beobachtungen und Berichte 

 tiber die Erscheinungen des Nordlichtes, als ob wir nicht ebenso 

 scharfe Sinnesorgane håtten, und ebenso scharf iiber dasjenige, 



was wir beobachten, urtheilen konnten, wie sie Wir Nor- 



weger kennen zu wohl das Knittern des Schnees, ura es von jedem 



ånderen Laute unterscheiden zu konnen Es årgert mich, 



dass man im Siiden von Europa uns als Hyperboråern Sinne und 

 Urtheilskraft absprechen will, da wir doch viel nåher an der Quelle 

 leben, und die beste Gelegenheit zur Sammlung von Erscheinun- 

 gen und Materialien haben." Jeg rna a bemærke, at jeg ved de 

 mange, og navnlig i Begyndelsen af Syttierne stærke Nordlys, som 

 jeg har iagttaget, aldrig har bemærket den svageste Antydning til 

 nogen Lyd, uagtet jeg stadig har havt min Opmærksomhed hen- 

 vendt paa denne Sag. 



Det er iøvrigt ret interessant, at i en af de allerførste Beret- 

 ninger, hvor Nordlyset omtales, findes der Hentydninger til denne 

 Lyd. Den romerske Historieskriver Tacitus (98 eft. Kr.) fortæller 

 nemlig: „Bag Svionerne ligger et andet dødt og næsten ubevæge- 

 ligt Hav; at dette omgiver og afslutter Jordkredsen, bestyrkes der- 

 ved, at den nedgaaencle Sols sidste Skin varer til dens Opgang 

 saa klart, at det fordunkler Stjernerne. Folketroen tilføier endog, 

 at man hører Lyd, naar den staar op, og ser Solgudens Heste og 

 Straalerne om hans Hoved". 1 



I Løbet af sidste Vinter har een Iagttager, Hr. J. Grande 



Tacitus Germania XLV. Trans Suionaa aliud mare, pigrum ac prope im- 

 motiim, quo cingi cludique terrarum orbem hine fides, quod extremus cadentis 

 iam solis fulgor in ortus edurat adeo elarus, ut sidera hebetet. Sonum insnper 

 emergentis (se mergent.is?) audiri, formasque deorum (equorum?) et. radios capitis 

 aspici persuasio adiicit. 



