4 G. 0. SÅRS. FORTS. BIDR. T. KUNDSK. OM V0RE BARDEHVALER. 



neppe nogensinde naar til den enorme Størrelse som Blaahvalen. 

 Hvad Kropsformen angaar (se Pl. 1), saa er denne i alt væsentligt 

 rigtig gjengivet paa de af mig tidligere givne Afbildninger, hvorved 

 dog er at mærke, at det ved Christiania indbjærgede Individ, 

 afbildet paa Tab. 2 i min sidste Hvalafhandling (Vid. Selsk. For- 

 handl. 1878) var særdeles afmagret og paa Grand heraf Kroppen 

 især bagtil spinklere end sædvanligt hos normalt udviklede Indi- 

 vider. Ligeoverfor de øvrige bekjendte Bardehvaler udmærker 

 dog altid denne Art sig ved sin slanke og elegante Kropsform 

 samt ved den bagtil usædvanlig høie og sammentrykte Hale, der 

 tilstrækkelig stempler den som en i ganske fortrinlig Grad hurtig 

 og kraftig Svømmer. Brystfinnernes eller Luffernes ringe Størrelse 

 samt Rygfinnens eiendommelige Form og Stilling i Forhold til 

 Analaabningen synes at være temmelig ens hos alle Individer, alene 

 med den Forskjel, at Rygfinnen ialmindelighed hos Hannerne er 

 noget høiere end hos Hunnerne. Ligeledes er Legemets alminde- 

 lige Farvetegning idethele meget constant og eiendommelig. Hos alle 

 Individer viser Ryggen en mørk skifergraa i Sepia overgaaende Cou- 

 leur, der nedad Siderne efterhaanden bliver betydelig blegere uden 

 skarpt at afgrændse sig fra Bugens skinnende hvide Farve. Lige- 

 som jeg allerede har angivet for de to af mig tidligere undersøgte 

 Individer, og som det ogsaa anmærkes af Zencker for det af ham 

 ved Riigen undersøgte Exemplar, strækker Ryggens mørke Farve 

 sig, i Modsætning til hvad de to bekjendte af Schlegel givne Af- 

 bildninger udviser, altid meget langt nedad paa den bågeste Del af 

 Kroppen eller Halen, saaledes at den utydelige eller ligesom ud- 

 viskede Begrændsning mellem Legemets to Grundfarver ikke dan- 

 ner en horizontal, men en meget skråa Linie, der fra Luffernes 

 Rod passerer diagonalt ned mod Kjønsregionen, hvor der til hver 

 Side skyder ud fortil en mere eller mindre tydelig kileformig For- 

 længning af den mørke Farve. Paa selve Halen indsnævres Bug- 

 sidens hvide Farve kun til en ganske smal Stribe i Midten, ind- 

 tagende Kanten af den nedre kjølformigt tilskjærpede Rand. 



Den ovenomtalte mærkelige Assymetri i Farvetegningen, der 

 synes at udmærke nærværende Art, indskrænker sig nlene til den 



