CHRISTIANIA VIDENSK.-SEIiSK. FORHANDL. 18 8 0. No. 14. 11 



ikke forståa Sturla Thordssøns Beretning om, at Erkebiskop Sigurd 

 i Aarene 1245 — 47 krævede ved Kong Haakons Kroning, at han 

 skulde sværge samme Eder som Kong Magnus \ anderledes end 

 som et Krav paa Anerkj endelse af Kong Magnus's Valglov. Og 

 denne principielle Strid er da først afgjort ved Arvefølgeloven af 

 1260, der hævdede Kongesønnernes Arveret, men med den allerede 

 tidligere gjennemførte Indrømmelse til Geistligheden, at ægtefødt 

 Søn gik foran uægte, og at Hyldingen (ikke Valget) fremdeles 

 skulde foregaa „hos den hellige Kong Olav". Imidlertid blev den 

 ældre Valglov staaende i Frostathingets Kristenret, og det er let 

 forklarligt, at Erkebiskop Jon, da han skulde søge at hævde de 

 hierarchiske Grundprinciper, ogsaa paany krævede Anerkjendelse 

 af Kristenrettens § 1, dog aabenbart kun for ved Opstillingen af 

 alle Retskrav i deres videste Udstrækning at kunne have noget at 

 slaa af paa. Hans Gjengivelse og Fortolkning af Paragrafen er 

 ogsaa ganske eiendommelig. Nidaros Kirkes Privilegier er, siger 

 han, meget indskrænkede ved, at man har undladt at hævde dem: 

 specielt et Privilegium af Kong Magnus, der indeholder, at denne 

 Konge ofrede sig og sit Rige til den hellige Konge og Martyr 

 St. Olav og bød, at til Tegn paa evig Underkastelse skulde hans 

 og alle hans Efterfølgeres Krone ofres til denne Martyr i Kathedral- 

 kirken i Nidaros, endvidere en gammel Ri gs- Lov (quædam consti- 

 tutio antiqua patriæ) given af samme Magnus, som bestemmer, at 

 de norske Konger skulde vælges, og at Erkebiskopen og Rigets Bi- 

 skoper havde Hovedstemmen ved Valget. Det forbausende er ikke, 

 at Erkebiskopen fremdrager den afskaffede Lov, thi den fandtes 

 jo endnu i Lovbogen, men den Anvendelse, han giver den. Det er 

 rigtigt, at ifølge Kong Magnus's „Privilegium" skulde Kronen efter 

 hans Dod, og ligeledes alle hans Efterfølgeres, ofres til St. Olav; 

 og det er ligeledes rigtigt, at efter Kong Magnus's ,.Rigslov" skulde 

 Erkebiskopen og Biskoperne have Hovedstemmen ved Antagelse 

 af en ny Konge: men at Magnus gav sig og sit Rige til St. Olav. 



1 Fornm. Sogur X, 7 og 11 -12. 



