Om Immunitet. 



Af 



E. F. Lochinaiiii. 



(Foredraget, i Mødet den 19de Marta). 



Der synes at være nogen Uklarhed med Hensyn til Immuni- 

 tetens Væsen og Betingelser. Ordet maa vel oversættes med: 

 „Mangel paa Modtagelighed", og man tænker nærmest paa de for- 

 skjellige Sygdomsgifte. Naar et Individ udsætter sig for de For- 

 hold eller Betingelser, der hos andre fremkalder en eller anden 

 af de specifike Sygdomme: Kopper, Tyfus, Skarlagensfeber, uden 

 at angribes deraf, betegnes dette Forhold simpelt hen og ofte 

 meget kritikløst som Immunitet, uagtet det kan henføres til meget 

 forskjellige og uensartede Betingelser. 



Den første og almindeligste Art af Immunitet er grundet i, at 

 man tidligere har gjennemgaaet den samme Sygdom. Det er en 

 af de uforklarligste, men tillige sikreste Kjendsgjerninger i Me- 

 dicinen, at et Individ, der har havt Mæslinger eller gjennemgaaet 

 Kopperne, gjennem hele Livet eller i ethvert Fald for en længere 

 Aarrække ikke mere angribes af disse Sygdomme. Denne Art af 

 Immunitet, der er saa vel kjendt, forudsætter, som det synes, en 

 eller anden ved Sygdomsprocessen fremkaldt, ukjendt, men gjen- 

 nemgribende Forandring af den hele Organisme. Man kunde 

 tænke sig en Vædske, der har udgjæret, og hvori ny Tilsætning 

 af det samme Ferment bliver uden Virkning. Jeg har i en i Ma- 

 gazin for Lægevidenskaben i 1874 indført Afhandling fremsat den 



Vid. Selsk.-Forh. 1880. No. 15. 1 



