CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 8 0. No. 15. 7 



Intermittens. 



I Holland forekom fra 1667—1669 en Malariaepidemi, i Be- 

 gyndelsen med lettere Former, men senere med næsten pestlig- 

 nende Symptomer og Mortalitet (75%)- Det synes efter Med- 

 delelser af Fanois, at den fattigere Befolkning, der tidligere havde 

 havt lettere Former af Sygdommen, enten undgik eller fik mildere 

 Former; man kan ikke rigtig af Texten hos Haeser se, hvad der 

 menes (die Armen litten bei weitem weniger, Haeser: Geschichte 

 der Medicin, 3die Bind, Pag. 395). 



Efter Ramaszinis Beretning var det samme Tilfældet med en 

 Malariaepidemi paa Posletten i den varme Sommer 1691, og som 

 væsentlig udbredte sig i Byerne, idet Landdistrikterne, der allerede 

 før havde overstaaet Sygdommen, bleve forskaanede. I Modsæt- 

 ning til vor tidligere Opfatning af Intermittens kunde man ogsaa 

 for denne Sygdom tænke paa en Immunitet. 



I Holland herskede i 1825 en udbredt og tildels ondartet 

 Intermittens-Epidemi ofte med larverede og dødelige Former. 

 Det følgende Aar viste Sygdommen sig igjen, nu mildere og som 

 bestemt udtalt Tertiana. Efter Beretningerne blev kun de Per- 

 soner angrebne, som forrige Gang skaanedes. 



En lignende Bemærkning findes fra Tydskland i 1828 om en 

 Malariafeber, der enten forskaanede eller kun let angreb dem, der 

 havde gjennemgaaet Sygdommen det foregaaende Aar. 



Den lokale Immunitet. 



Der gives endnu en anden Art af Immunitet: den lokale. 

 Byers, Provinsers, Landes Immunitet. Det er navnlig med Hensyn 

 til Kolera, at der har været talt meget om en saadan lokal eller pro- 

 vindsiel Uimodtagelighed. Pettenkofer troede, at Jordbunden maatte 

 være porøs og vandholdig, for at Koleraspiren skulde trives. Er- 

 faringer fra vort Land tale ikke for Pettenkofers Hypothese. Man 



