20 J. FEITZNEK. SPftOGLIGE OG KULTUBHIST. STUDIER. 



at Nordmænd satte sæla for selja eller endog lode begge Navne 

 bruges om samme Sted saaledes, som man oftere finder, at det 

 er gaaet med Stedsnavne, idet samme Sted har havt to forskjellige 

 Navne af samme Betydning. At Ønavnet selja har en Betydning 

 saa forskjellig fra hvad der betegnes ved Ordet sæla, at disse to 

 Ord med Hensyn til Betydningen intet have tilfælles med hver- 

 andre, anser jeg dernæst for lige saa usikkert, som jeg holder 

 det for sikkert, at det ikke er dannet af Ordet sel i Betydning 

 af Sommerhus eller Sæterhytte. Deraf, at Fastlandets eller de 

 større Øers Beboere havde Fæ gaaende paa Øerne Selja og Kinn 

 følger nemlig ingenlunde, at de der ogsaa havde sel. Hele For- 

 tællingen om Seljumændenes Landing og Ophold paa Øerne, baade 

 Flatobogens (I, 243) og Odd Munks Saga om Olaf Tryggvason 

 (S. 26), saavelsom i Acta sanctorum in Selio, se Monumenta historica 

 Norvegiæ S. 149 4 fg., tyder tvertimod hen paa, at det nævnte Fæ 

 var geldfé, som der gik ude Aaret rundt uden at være undergivet 

 stadigt Tilsyn, idet Øerne kun besøgtes enkelte Gange af Fæets 

 Eiere, aldeles saaledes som flere Øer paa Norges Vestkyst have 

 været benyttede af Fastlandets Beboere indtil den sidste Tid, 

 men aldrig uden Fare for, at Uvedkommende kunde tilegne sig 

 noget af denne deres Eiendom. Kun naar Øerne paa saadan 

 Maade auvendtes til Fægang, kan man tænke sig det muligt, at 

 Seljumændene der allerede havde opholdt sig i lang Tid. inden 

 Eierne bleve opmærksomme derpaa. 



Hvad der særdeles hos mig har vakt en Formodning om, at 

 vi i selja virkelig kunde have, saaledes som antydet, et Ord, der 

 var enstydigt med sæla, er den Omstændighed, at vi have i vort 

 gamle Sprog et reflexivt Verbum seljast, der saavel i Form som i 

 Betydning staar i samme Forhold til selja, opfattet som betydende 

 Lykke, som sælast til scela. Naar der Heilag. I, 682 13 læses disse 

 Ord : angrar hann storliga mjuk, ai fullrikir skulu sælast d fdtø- 

 kion. da kan nemlig dette ikke betyde andet, end at han føler 

 stor Fortrydelse derover, at Mennesker, som allerede ere rige nok, 

 skulle vinde sælu eller forbedre sin Stilling paa de fattiges Be- 

 kostning; og naar der Homil. 117 siges: hvers manns andi skal å 



