Yøluspaa og de Sibyllinske Orakler. 



Af 



Dr. theol. A. Chr. Bang. 



Det er en bekjendt Sag, at intet af de mange episke Digte, 

 der foreligge samlede i den saakaldte ældre Edda, ere optegnede 

 i den Tid, da Åsatroen endnu beherskede Gemytterne, men først 

 efter Kristendommens Indførelse. Man har hidtil i Almindelighed 

 gaaet ud fra, at denne Omstændighed intet har havt at betyde, 

 man har anseet det for en given Sag, at kristne Mænd skulde have 

 været rene Medier, gjennem hvilke den hedenske Tradition kunde 

 forplantes rent og uforfalsket. Saa har man da ogsaa uden videre 

 opkonstrueret den nordiske Asa-Religion paa Grundlag af Digtene 

 i den ældre Edda. Vistnok har der hævet sig Røster, der have 

 søgt at gjøre gjældende, at der i Edda forefandtes kristelige Ideer; 

 men hidtil ere disse Mænds Anskuelser dog lidet trængte igjennem ; 

 i Literaturen hævder den gamle Synsmaade fremdeles sin Plads. 



Under mine Studier af de saakaldte Sibyllinske Orakler i for- 

 skjellige kirkehistoriske Øiemed er jeg kommen til den Overbe- 

 visning, at det antageligvis ældste Digt i den ældre Edda, det 

 saakaldte „Vøluspaa", er en nordisk Efterligning af den Sibyllinske 

 Orakeldigtning, at det er her, man for en væsentlig Del har at 

 søge Kilderne til det berømte oldnorske Digt, saavel hvad Kom- 

 po si ti on som tildels hvad St of angaar, altsaa Vøluspaa er et 

 nordisk kristeligt Sibyllinsk Orakel. 



Førend jeg gaar over til at søge at bevise denne min Op- 

 fatning, vil jeg i Korthed skitsere den Sibyllinske Orakeldigtning, 



Vid.-Selsk. Forh. 1879. No. 9. 1 



