CHBISTIAOTA VIDENSK.-SELSK. FOEHANDL. 18 7 9. No. 9. 3 



det nye Testamente, især Profeterne og Johannes's Aabenbaring samt 

 de escbatologiske Udsagn hos Evangelisterne. Heraf er nu ogsaa 

 Oraklernes Komp os it ion afhængig. Alle Sibyllinske Orakler af 

 Betydenhed falde i to Hoveddele, af hvilke den ene afhandler 

 Fortiden og den anden Fremtiden. Fortidens Tildragelser 

 skildres nu dels efter Bibelens Fremstilling af de fire Verdensriger, 

 dels efter den antike Mythologi, Fremtidens Begivenheder om- 

 handles saa godt som udelukkende fra et bibelsk Synspunkt. Men 

 naar en Sibyllinedigter vil lægge sine Tanker om Fremtiden i Si- 

 byllens Mund, da pleier han at gjøre dette ved først at lade Sibyl- 

 len fremkomme med det historiske Apparat, der angaar Fortiden; 

 først ved Enden af Oraklet anbringes da Spaadommen. Hvad der 

 saaledes i Virkeligheden er Kvintessentsen i et Sibyllinsk Orakel, 

 kan da meget ofte indtage en ganske beskeden Plads ved Orak- 

 lets Slutning. 



I Almindelighed søge de kristne Orakel-Skribenter at fast- 

 holde den traditionelle Sibylline-Stil. Sibyllen er jo en Hedning 

 eller ialfald et Væsen, der staar udenfor saavel Kristendommen som 

 Jødedommen. Jo mere man lader hende udtale sig om kristelige 

 Ting paa en positiv kristelig Maade, desto mere lader man hende 

 selvfølgelig falde ud af sin Rolle. Det gjælder derfor at lade 

 hendes Udsagn faa en vis almindelig Karakter, en vis Tvetydighed 

 og Dunkelhed, der passer for Stilen. Denne Dunkelhed, der hører 

 med til Oraklernes Særpræg, emu ogsaa begrundet i den psycho- 

 logiske Tilstand, under hvilken Sibyllen tænkes at fremføre sine 

 Spaadomme. Hun tænkes nemlig altid saa omtrentlig i Exstase, 

 hun gribes mod sin Villie af en Magt, der driver hende til at spaa, 

 hun ynker og vaander sig, idet denne Magt griber hende, hun er 

 fra sig selv, medens hun fremfører sine Ord, der da selvfølgelig, 

 hvis man ikke altfor grovt vilde synde mod de vedtagne Forud- 

 sætninger, maa faa et dunkelt, uforstaaeligt Præg. Men en Gang 

 imellem vaagner hun ligesom til Selvbevidsthed igjen, og da kan 

 hun, ganske uformidlet og umotiveret, fremkomme med en og 

 anden Notits vedkommende sin egen Person, for saa atter i exstatisk 



Tilstand at fortsætte sin Tale. Det er vel overflødigt atbemærke, 



1* 



