8 A. CHE. BANG. VØLUSPAA OG DE SIBYLLINSKE ORAKLER. 



ilinger om Sibyllens store Visdom (Or. S.I, 1—4. IV, 1—6. VIII, 

 1—3. IX, 1—5). 



2) Inde i selve Oraklerne, hvor der i Forbigaaende og til- 

 dels umotiveret gives en eller anden Oplysningbetræffende Sibyllen, 

 hendes Navn o. s. v. (Or. S. V, 52. I, 287 fg). 



3) I Slutningen, hvor Sibyllen udbryder i Veklager over sin 

 Skjæbne (Or. S. II, 340 fg. VII, 151 fg.). 



Paa samme Maade vil man i Vøluspaa støde paa Oplysninger 

 om, hvad der vedrører Volven, paa tre Steder: 



1) I Begyndelsen, efter at Volven har æsket Lyd og poin- 

 teret, at hun spaar i Kraft af Valfaders Befaling; her tales der 

 foruden om hendes Ætt tillige om hendes Visdom. 



2) Inde i selve Digtet, hvor der paa to Steder (V. 22 og 28 — 

 29) aldeles umotiveret og uden det ringeste Sammenhæng med det 

 Foregaaende og Etterfølgende forefindes Udtalelser om Forholde, 

 der angaa Volven personlig. Skarpsindig, men uden Støtte af 

 Haandskrifterne har som bekjendt Prof. Dr. S. Bugge foreslaaet at 

 sætte disse Vers i Spidsen for Digtet som en episk Indledning. 



3) I Slutningen af Digtet, hvor Sibyllen udstøder etKlageraab 

 (V. 66). 



Gaar man nu nærmere ind paa disse personlige Oplysninger, 

 da staar man atter foran paafaldende Ligheder mellem Sibyllen 

 og Volven. 



I det Sibyllinske Orakel, som jeg tidligere har betegnet som 

 Orakel B, kakler Sibyllen sig en Søster af den ægyptiske Gud- 

 inde Isis (Or. S. V, 52); hun staar altsaa udenfor baade den jø- 

 diske og kristelige Religion, hun er en Hedning. Hermed kunde 

 man sammenligne Vøluspaa V. 22, hvor Volven kaldes „Heid", et 

 Ord, der vel skal tyde hen paa, at hun er en Hedning. Dog herpaa 

 vil jeg ikke lægge nogen Vægt; af større Vigtighed er det imidlertid, 

 at Sibyllen i Oraklet E betegnes som Xoahs Svigerdatter (Or. S. 

 I, 289 — 90); da Xoah i denne Spaadom medregnes til Gi gan- 

 ter nes Slægt, tilhører følgelig Sibyllen ogsaa denne, hun er en 

 af Gi gan terne. Dette minder paa en i Sandhed slaaende Maade 

 om, hvorledes Volven (V. 2) omtaler sig selv som født og fostret 



