20 A. CHE. BANG. VØLUSPAA OG DE SIBYLLINSKE ORAKLER. 



Fra Himlen straalende Stjerner svinde, 

 Flamme raser Og rygende Brand, 

 Høi slaar Luen mod Himlen selv" (V. 57). 

 Altsaa vil det gaa saaledes til, at Sol og Stjerner miste sin 

 Glands paa Grund af, at Luften er fyldt af Brændstof. Havet, der 

 er sat i Brand, oversvømmer Jorden, et rygende Ildhav slaar op 

 mod Himmelhvælvingen. Denne Skildring af Verdensbranden stem- 

 mer i alle Dele med, hvad Sibyllerne vide at give tilbedste. Him- 

 len er ikke fuld af Stjerner, men af Ild (VII, 125), en bælgmørk 

 Nat omhyller Himmelen (V, 486), en Strøm af brændende Ild 

 kommer ned fra Himlen (II, 196), Havet bliver som et brændende 

 Baal, der strømmer ud over den ganske Jord (VII, 117 fg.), alt for- 

 tæres, alt lægges i Aske (IV, 275): Lys, Luft, Hav, Jord, Himmel 

 (II, 207). 



8. Den efter Verdensbranden opstaaede nye Jord (V. 59 fg.) 

 har efter Vøluspaa faaet som Beboere en ny Slægt Mennesker. At 

 ogsaa Aserne her træffes, betyder visselig intet andet, end at Re- 

 stitutionen af, hvad før har været, er fuldt og helt gjennemført. 

 Denne nye Slægt lever baade i en moralsk og fysisk Lyksaligheds- 

 tilstand: „Alt Ondt bedres" (V. 62), de skyldfrie Skarer bo glade 

 i den guldtækkede Sal (V. 64), paa den herlige grønne Jord (V. 59) 

 voxe Agrene usaaede (V. 62). Til denne Skildring frembyde Orak- 

 lerne en fuldstændig Parallel. Gud vil slukke den usalige Ild og 

 af Menueskeues Aske lade fremstaa nye Mennesker (II, 178). Denne 

 nye Slægt, der er begavet med et „rent Sind" (II, 144) og altsaa 

 lever i en moralsk lykkelig Tilstand, vil ogsaa være befriet fra 

 timelige Onder; den Døve skal høre, den Blinde se; Jorden skulle 

 de have fælles (VIII, 205 fg.); de behøve ikke med den krogede' Plog 

 at trække Furer i Jorden (VII, 140); thi Jorden bærer Frugter i 

 Mængde, og det af sig selv, (II, 320); der strømmer Kilder af Vin 

 og Mælk (VIII, 210 fg.); Manna falder ned fra Himmelen 

 (VIII, 149). 



9. Om ham, som kommer, heder det i Vøluspaa, at han er 

 den „Mægtige", den „Stærke fra oven", „den, som raader for Alt", 

 og at han „kommer til Herredømme". Ogsaa her frembyde Orak- 



