CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 7 9. No. 9. 21 



lerne en raærkelig Parallel. Medens Bibelen lader Kristus komme 

 igjen til Dom, saa lieder det hos Sibyllen, at det er, „den udøde- 

 lige Gud", der holder Dom (VIII, 213), Dommeren er „Gud selv" 

 (IV, 182), den udødelige, store Gud, Herskeren over Alt (o 7raviro- 

 xpaxop), den „Høieste" (VII, 171). Volvens „Kiki. oflugr ofan, så 

 er ollu rædr" er jo ligetil en Oversættelse af Sibyllens „P-sY a £ ^ £ °C — 

 o Tuavroxparcop — 6 tj^^toc:." 



10. Naar det heder, at denne Mægtige, der raader for alt, 

 „kommer til Herredømme", saa er dermed sagt, at de lykkelige 

 Indvaanere af den nye Jord nu — efter hans Ankomst — skulle 

 leve under ham som Hersker; at deres Lykke nu ikke vil for- 

 mindskes, men tvertimod forøges, maa aabenbarlig være Vøluspaas 

 Mening (V. 65). Det samme er ogsaa Sibyllens Anskuelse: en 

 hellig Konge vil, efteiat have opvakt de Døde, regjere til evig Tid 

 den ganske Jordens Kreds (VIII, 169—70) og give de Fromme et 

 evigt Liv i det elysiske Land, der vandes af den acherusiske Søs 

 Strømme (II, 337—38). Ligesaa maa det være Vøluspaas Mening, 

 at det er den Mægtiges Ankomst og hans Herredømmes Oprettelse, 

 der er Aarsag til, at Dragen, Ormen med Ligene, de Ugudeliges 

 Lig, styrter ned i Dybet (V. 66). Ligesom Volven slutter sin Spaa- 

 dom med Skildringen af Mørkets og Ondskabens Magters Afstraf- 

 felse, paa samme Tid som den Almægtiges Herredømme oprettes, 

 saa er det samme Tilfældet med Sibyllerne; de Ugudelige nedstyr- 

 tes i „Tartarus's natlige Mørke" (II, 303), Jorden vil skjule dem, 

 Kløfterne og det frygtelige Gehenna sluge dem (IV, 183 fg.). 



Jeg har fulgt Volvens Spaadom om den sidste Katastrofe 

 Skridt for Skridt og har saa godt som paa hvert eneste Punkt 

 fundet Paralleler mellem den og Sibyllerne, undertiden næsten bog- 

 stavret Overensstemmelse, paa sine Steder Tanker, der kun uden- 

 for Vøluspaa lade sig eftervise i de Sibyllinske Orakler. Jeg har 

 paavist, hvorledes Vøluspaa er komponeret efter samme Princip 

 som Oraklerne, og hvorledes den indre Gang i Volvens og Sibyl- 

 lernes Spaadom ganske falder sammen. Jeg har peget paa mær- 

 kelige Overensstemmelser mellem Volvens og Sibyllernes Personer. 

 Naar Lighederne ere saa mange og af saadan Art, da tror jeg ikke, 



