22 A. CHR. BANG. VØLUSPAA OG DE SIBYLLINSKE ORAKLER. 



det er muligt at afvise Tanken paa historisk Sammenhæng ved at 

 paastaa, at Lighederne maaske ere tilfældige og saaledes intet be- 

 vise. Jeg tror, det er ganske utænkeligt, at Ligheder af saadan 

 Art og Omfang kunne være opstaaede, uden at Vøluspaas Forfatter 

 har havt Oraklerne som Kilder og Forbillede. Jeg tror ogsaa, at 

 dette er udtalt i selve Vøluspaa, idet nemlig Digtets Overskrift er 

 en bogstavret Oversættelse af „Oraculum Sibyllæ". Oraculum og 

 „Spaa" falde jo ganske sammen. Sibylla afledes jo som bekjendt af 

 2io'<; = Oeoc og fivllf] = {5oy)wj, Zeus's Villie eller Raad; Formen 

 fiuXkt] gaar ogsaa igjen i det doriske fJoXXa af samme Betydning. Ved 

 Optagelsen af Ord fra Latin og Græsk i Oldnorsk pleier ofte ved- 

 kommende Ords Forstavelse at bortkastes; idet Ordet „Sibylla" 

 overføres, er Forstavelsen „Si" bortfalden, og Resten af Or- 

 det: „Bylla" eller „Bolla" optræder under Formen „ Volva". 

 Professor Dr. S. Bugge, til hvis Autoritet jeg har den Lykke at 

 kunne støtte mig i nærværende Tilfælde, anfører som Støtte for 

 denne Afledning Benævnelsen i Sagaerne paa Grav-Kirken i Jeru- 

 salem: Pulkrokyrkia = sepulcri ecclesia; ogsaa her er altsaa en 

 S med sin Vokal udeladt. Ligesaa bemærker han, at Volva ikke 

 har nogen oldnorsk Rod, eller optræder i noget germansk Sprog, 

 saa at Ordet følgelig er et Fremmedord. Volva betyder altsaa 

 ligefrem Sibylla, Vøluspaa betegner sig saaledes selv som et Ora- 

 culum Sibyllæ. 



Men heraf følger nu ogsaa, at Vøluspaa maa have samme 

 Formaal, samme Tendents som de Sibyllinske Orakler. Forfat- 

 teren af det berømte oldnorske Digt har ikke sat sig som Opgave 

 at levere et Kompendium af den nordiske Åsatro; men idet han 

 benytter sig af den Sibyllinske Gotterdammerungs Sammenblanding 

 af hedenske og kristelige Tanker, har han — paa samme Maade 

 som Oraklerne villet pege ud over Hedenskabet, vække Frygt i 

 Gemytterne for den sidste Tids Tildragelser og Anelser om Opret- 

 telsen af en ny Tingenes Orden under den Alraægtiges Herredømme, 

 efter at Guderne have udspilt sine Roller. 



Fremstillingen af Åsatroen i vor ældre Literatur er et fuld- 

 stændigt Kunstprodukt; gaaende ud fra Vøluspaa og Hyndluljod 



