CHEISTIANIA YIDENSK.-SELSK. EOKHANDL. 18 7 9. No. 13. 3 



saadan fandtes ikke før. Sagaerne tale hyppig om Bymændene i 

 de forskjellige Kjøbstæder; men alligevel har der kun bestaaet 

 en ringe Forskjel mellem By- og Landbefolkning. Hvad man i 

 vor ældre Historie kan kalde Stædernes Privilegier, de Retterbøder, 

 der af de forskjellige Konger vare tilstaaede Kjøbstæderne, gaa 

 ikke ud fra den Forudsætning. at disses Indbyggere udgjorde en 

 særegen Stand. En skarp Grænse mellem Bymænd ogLandalmue 

 lader sig saaledes ikke trække. En Flerhed af Stædernes Ind- 

 byggere har maaske gjennem sine Interesser været ligesaa stærkt 

 knyttet til Landet, som til den By, hvori de boede. Det er be- 

 kjendt, hvorledes de store Ætter paa Landet eiede Bygaarde, som 

 de dels selv beboede, dels udleiede til Brug for Byernes Handels- 

 mænd. Man har heri rimeligvis en Levning fra ældre Tider, da 

 Handelen væsentlig var i Aristokratiets Hænder. Paa samme 

 Maade synes ogsaa mange andre at have delt sig mellem By og 

 Land. Af de egentlige Kjøbmænd var det maaske først sent, at 

 et større Antal har slaaet sig ned som fastboende. Ogsaa dette 

 bidrog til at give den hele Bybefolkning et vekslende, ubestemt 

 Præg og svække dens Modstandsevne lige overfor den fremmede 

 Konkurrense, der altid udenfor Landet havde et fast Rygstød. 



Under Forhold som disse kan det ikke ventes, at der i de 

 ældre Raadmandslister fra vore Kjøbstæder vil findes Spor af et 

 arveligt Bypatriciat. Der findes rigtignok undertiden Navne, der 

 tyde paa, at en Søn har efterfulgt sin Fader som Raadmand; 

 men mange ere disse ikke. Et saadant Patriciat har hos os først 

 kunnet udvikle sig i en senere Tid. Foråt dette kunde ske, var 

 det nødvendigt, at selve Bybefolkningen havde fæstet sig mere, 

 end Tilfældet var gjennem Middelalderen. 



Mellem Kjøbstædernes Raadmænd og i det hele tåget mellem 



deres mere anseede Medlemmer har der rimeligvis altid været 



Hirdmænd, og navnlig kan dette formodes at have været Tilfældet 



efter den Forandring, der under Magnus Lagabøter var foregaaet 



med Hirden. Naar f. Ex. i 1378 en Mand, der kaldes Arnfinn 



Guldsmed, nævnes i et Kongebrev som Medlem af en Hirddomstol 



(Dipl. Norv. II, No. 453), da har man rimeligvis i ham et Exem- 



1* 



