CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 7 9. NO. 14. 13 



Mangel paa Efterspørgsel. Dette Tilfælde rammer nemlig ikke 

 blot Lovbøgerne, ogsaa den øvrige Bogproduktion synes at være 

 stanset med den sorte Død; fra Iste Halvdel af 14de Aarhundrede 

 har vi (eller har havt) store og smukke Haandskrifter af andet 

 Indhold f. Ex. det bekjendte, smukke Fagrskinna (fra c. 1340), 

 Haandskrifter af Karlamagnussaga, af Flores' Saga, af Kongespeilet, 

 for ikke at tale om Kalendarier, Kopibøger ved Capitlerne o. 1. ; 

 men med c. 1350 stanser ogsaa denne Virksomhed ligesom med 

 ét Slag og Dødsstilhed indtræder. 



Denne Regel synes dog at have Undtagelser, hvad ogsaa et 

 Blik paa de ovenfor fremlagte statistiske Tabeller viser: Kristen- 

 retterne afskrives fremdeles, og af Byloven findes endog et Exem- 

 plar fra Midten af 15de Aarhundrede. Nedgangen gjælder dog 

 ogsaa disse, Byloven endog i høi Grad — fra Iste Halvdel af 14de 

 Aarhundrede c. 20 Expl., fra 2den Halvdel 1 a 2 — ; men naar de 

 alligevel fremdeles afskrives, viser dette, at det havde praktisk 

 Interesse at lære dem at kjende i tidsmæssig Skikkelse. Det er 

 jo ogsaa sikkert nok, at netop Rigets høiere Stænder maatte stu- 

 dere disse Retsbøger ind i 15de Aarhundrede. Byloven har vist- 

 nok været stærkt benyttet under Stridighederne med Hanseaterne, 

 f. Ex. under K. Christopher, og naar vi af Byloven finder et Exem- 

 plar afskrevet for Oslo, tør man vistnok gjættepaa, at Anledningen 

 er Forhandlinger om Rostockernes Rettigheder under Christian I. 

 Ved Kristenretterne viser Nedgangen sig paa en anden Maade. 

 De bekjendte Stridigheder om, hvilken Kristenret skulde gjælde, op- 

 hører under Magnus Erikssøn henimod Midten af 14de Aarhun- 

 drede; og man skulde derfor vente, at den „gamle Kristenret" nu 

 ret optages til Afskrift ; men dette er ikke Tilfældet. De kongelige 

 Kristenretter blev de tabende, og man synes efterhaanden at have 

 tabt Evnen til at skille mellern ældre og nyere kongelige Kristen- 

 retter; Kong Magnus's Kristenret trænger sig frem og fortrænger 

 de gamle, og dens eneste Konkurrent bliver efterhaanden den 

 kirkelige, Erkebiskop Jons. Begge disse gaar Side om Side, begge 

 afskrives fremdeles; men naar man af Historien ved, at den kirke- 

 lige blev den seirende og endelig erkjendt af Kongerne i (1449 og) 



