CHKISTIANIA "VIDENSK.-SELSK. FOEHANDL. 18 7 9. NO. 14. 19 



sammen med en Borgarthingslov og en gl. Vikens Kristenret en 

 Bylov, som efter Bogens øvrige Indhold nærmest er indrettet til 

 Brug for Oslo (eller Tønsberg?). Men i Formen er den en almin- 

 delig „Bjarkøret", der istedenfor den enkelte By o. s. v. kun nævner 

 kaupangr, kaupangrsmenn, biarmenn o. s. v.; kun paa et eneste 

 Sted (VI, 15) er ved en Lapsus sat „Bjorgvin" istedenfor det al- 

 mindeligere „kaupangr", og dette Ord viser, at ogsaa dens Forlag 

 er en Bergensk Codex. Bogen viser dog, at ved Siden af den 

 Tendens til at in drette Bylovene for den enkelte Kjøbstad, som vi 

 ovenfor har paapeget, tinde vi ogsaa i Iste Halvdel eller henimod 

 Midten af 14de Aarhundrede en modsat Tendents til at istandbringe 

 en „almindelig" Bylov. 



3. Det samme Fænomen kau paapeges for Landslovenes Ved- 

 kommende. Den Thorgeir Haakonssøn, der har skrevet A. M. 302 

 og 305 og 56 qv., har vistnok forfærdiget Lovboger til de forskjellige 

 Lagthing; saaledes er 56 qv. skrevet for Bergen, 302 for Skien, 

 hvorfor han her engang skriver SkiSuf>ingsmanna (hvor hans Ori- 

 ginal havde Gulaf>ingsmanna), men saavel denne som 305 er dog 

 egentlig brugbar hvorsomhelst, thi i Intimationen i begge disse 

 siges, at Kong Magnus's Prolog er rettet „til alle Norges Mænd", 

 han undgaar i Regelen at nævne Thingstedet og udelader Opreg- 

 ningen af Nævndermændene; — derfor kan man med Rette anse 

 hans Afskrifter for virkelige „Landslove". Et lignende Exempel 

 har vi i Stockh. C 22. Den er skrevet af 2 Skrivere, der har 

 handlet efter forskjellig Plan. Den første afskriver Frostathings- 

 loven indtil II, 3; her optager den anden Skriver Traaden, men 

 hvad han leverer er ikke længer Lov for Frostathinget; dette næv- 

 nes ikke længer, i Stedet derfor forekommer hyppigst det almin- 

 deligere „Lagthinget", paa et Sted Eidsivathing og et andet Gu- 

 lathing. Ogsaa denne Lov maa altsaa betegnes som et — om end 

 uheldigt — Forsøg paa at istandbringe en almindelig „Landslov". 

 Skridtet er derimod tåget fuldt ud i et Haandskrift fra Iste Halvdel 

 af 14de Aarhundrede, hvoraf vi nu kun har 2 smaa Brudstykker 

 levnede i Rigsarkivet; her kaldes Lagthinget stadig „N: [>ing", og 



Formen er altsaa fundet for den almindelige Lovbog. Man har 



2* 



