CHRISTIANIA VIDENSK.-SELSK. FORHANDL. 18 7 9. Nfl. 14. 27 



af 1442, 3 Rb. af Christian I (Bergen 1553, Kalssund 1455, Skara 

 1458), 1 af Hans (Oslo 1483) og 1 af Christian II som Thron- 

 følger (Oslo 1508) 1 ). 2) Sager, som er Kongen og Biskopen 

 imellem [= Cap. 65 af Jons Kristenret]. 3) Regula juris paa 

 Latin. 4) Norske Kongerække til Christoffer. 5) Oldenborgernes 

 Nedstammelse fra Folkungerne, ender med Kong Christians Sønner, 

 Kongerne Hans og Fredrik, og 6) en historisk Notits om Kong 

 Hans's Kroning i Danmark og Norge. At Kong Christian Ils norske 

 Retterbøder er udeladte, skjønt de dog findes i norske Lovsamlinger 

 (f. Ex. Rb. af 1514 i Kbh. kgl. Bibl. 3262 qv., Rb. af 1521 i 1154 

 fol.), kunde have den tilfældige Aarsag, at de ikke fandtes i Over- 

 sætterens Kilde; men da man ser, at han ogsaa i Kongerækken 

 standser med Hans og Fredrik uden at nævne Christian den II, 

 henvises vi til Tiden efter Christian II's Afsættelse, da hans 

 Regjeringstid og Forordninger betragtedes som illegitime. Over- 

 sættelsen er altsaa foregaaet efter 1523. Paa den anden Side 

 føres man længere tilbage end til det ældste Haandskrifts Tid 

 (1543) ved at betragte Oversættelsens ældre Redaktion. Denne 

 har nemlig — ligesom den beholder Kong Magnus's Fortale — 

 ogsaa i Kristendomsbolken beholdt det Iste Kapitel, Trosbekjen- 

 delsen, men denne er den gamle katholske, hvilket især er tyde- 

 ligt af Slutningsordene: „vij skulle tro att Sønder vaara skulle os 

 forladis mett Skiring och Idran och Anger oe Skrefftemaall, medt 

 thett verduge guds legome och hans velsignade Blodt, som hellgis 

 ij Messeun, mett Bøneholdt och Allmosegierdt och Faste och mett 

 andre gode gierninger som manndt giør och thaller och hugser." 

 Oversættelsen maa altfor utvivlsomt være ældre end 1537. 



Da Oversættelsen ikke indeholder Stykket om Nævndermænd, 

 men derimod den lille Notits, som kun har sit tilsvarende i Borgar- 

 thingsbøgerne: „skal hver Lensmand i sit Læn nævne saa mange 

 Mænd til Lagthing, som gamle Norges Sædvane været haver", da 



') I de senere Haandskrifter forøges disse med den etterfølgende Tids Retterbøder 

 i meget broget Udyalg, begyndende i Regelen med Truid Ulfstand og Claus 

 Bildes Reces af 1539. 



