32 G. STORM. HAANDSK. OG OVEES. AF MAGNUS LAGABØTERS LOVE. 



Dag til Bergen og der med Lensherren paa Bergenhus, Borger- 

 mester og Raadmænd samt Lagraænd norden- og søndenfjelds „at 

 overveie, granske og forfare al den Tvist og Uenighed om Loven" 

 og med dem „forenes om samme Lov og gjøre en Skik, saa at 

 samme Lov drager over ét over det ganske Eige." Altsaa — 

 Rigets lærdeste Jnrister skal blive enige om Lovens Fortolkning 

 og udgive Bestemmelser herom. Sikkert er det ialfald, at saa 

 har vedkommende Jurister selv opfattet det; medens der ingen 

 Spor findes til, at Herredagen i Bergen har forsøgt sig i Lovover- 

 sættelse, ved vi, at den udgav en Retterbod om Landboforholdene, 

 og en af de tilstedeværende Lagmænd (rimeligvis Nils Lystrup i 

 Oslo) har selv tilskrevet i sit Exemplar af den gamle Text (Stockh. 

 C 16) følgende Notits om hvad der skede i Bergen: „Anno 1557 

 St. Oluffs Dag var ærlig velbyrdig Mand Peder Huitfeldt Norgis 

 Rigis Cantsler i Bergen efter kgl. Majestæts Brev og Befaling 

 samt alle Lagmendene i Norgie, og var Lagbogen læsen ifra 

 Begyndelsen og til Enden og Marligen udteet Artikel fra Artikel." 

 Naar der i hint Reskript siges, at „der er udgaaet en Lov 

 over alt Norges Rige", har man ved dette Udtryk kun tænkt paa 

 Magnus Lagabøters Lov. Jeg kan ikke skjønne andet, end at denne 

 efter Tidens Kancelli-Sprog maatte være omtalt med et Tillæg 

 som „af gammel Tid" e. 1., og at „der er udgaaet" er omtrent ens- 

 tydende med, at ..Kongen har ladet udgaa". Denne Fortolkning 

 vilde ialfald stemme med det paaviste Forhold, at Oversættelsen 

 allerede var udbredt i de forskjellige Dele af Norge; og den vilde 

 tillige forklare, hvorledes der nu mere end før blev Tvist om 

 Lovens Fortolkning. Det er nemlig sikkert, dels at Loven i den 

 danske Udgave er urigtig oversåt, dels at Lagmændene i Christian 

 His Tid fremdeles vedblev at benytte den gamle Lovtext, saa at 

 Forvirring maatte opstaa. I de Breve fra Christian III's Tid, hvor 

 Lovens Text citeres, har jeg ikke nogensteds fundet Loven eiteret 

 efter Oversættelsen, medens ialfald i 3 Breve den oldnorske Text 

 følges. Af disse tre Breve er de to udstedte af den Tønsbergske 

 Lagmand Peder Andersson, der efter efterladte Breve synes at 

 have været meget kyndig i Loven. 1 et Brev af 1549 (DN I 1112) 



