Å R. COLLETT. OM THYNNUS PEREGRINUS. 



saaledes nødvendigvis maatte gaa incl under den anden Slægt, 

 Thynnus, fomdsat at Diagnoserne vare correcte. Da der blandt 

 den sidstnævnte Slægt ikke fandtes nogen Art, til hvilken de kunde 

 henføres, opstilledes de, om end med nogen Tvivl, der dog min- 

 dre gjaldt det herværende Spørgsmaal, som en egen Art, Th. pe- 

 regrinus, (p. 20), og afbildedes paa Pl. I— II, Fig. 1. 



Efterat jeg i Løbet af den sidste Høst har havt Lejlighed til 

 at undersøge forskjellige Exemplarer af Pelamys unicolor i Mu- 

 sæerne i Stockholm, Florentz og Genua, paa det sidstnævnte Sted 

 endog Varauy's Typ-Exemplar, har jeg overbevist mig om, at Arten 

 i Virkeligheden er i Besiddelse af Vomerintænder, skjønt dette 

 endnu intetsteds har været omtalt. Allerede Prof. Smitt i Stock- 

 holm var bleven opmærksom paa Overensstemmelserne i det ydre 

 mellem Thynnus peregrinus og et Individ af Pelamys unicolor fra 

 Bohuslen, der i udstoppet Tilstand opbevares paa Riks-Museum; 

 Tandbygningen lod sig imidlertid ikke paa dette Individ erkjende, 

 da jeg i September havde Lejlighed til at undersøge det. Derimod 

 erholdt jeg fuld Vished om dette Forhold i Florentz, hvor Prof. 

 Giglioli allerede havde bemærket Ucorrectheden i Giinther's Slægs- 

 cbaracterer, og udsondret de 2 Individer, som opbevares i det 

 zoologiske Musæums Vertebrat-Afdeling i denne By, i den sy- 

 stematiske Opstilling fra de typiske Thynnus- og Pelamys- Arter . 



Det er saaledes klart, at Pelamys unicolor, med hvilken Art 

 Thynnus peregrinus bliver synonym, bør opfattes som et bestemt 

 Mellemled mellem Slægterne Thynnus og Pelamys, idet den be- 

 sidder Tænder paa Vomer, ligesom den førstnævnte Slægt, men 

 har med Pelamys tilfælles de relativt lange Kjævetænder, der hos 

 Thynnus ere ganske smaa, og talrigere. At etablere en ny Slægt, 

 baseret alene paa dette Forhold, vil maaske være voveligt, end- 

 skjønt det sandsynligvis bliver det mest correcte; allerede i 1862 

 har Gill forsøget herpaa, og gjort Arten til Typus for Slægten Ory- 

 cnopsis (ikke Orcynopsis), endskjønt Tandbygningen her netop er 

 fejlagtigt opgivet, og de øvrige meddelte Characterer neppe kunne 

 gives Gyldighed som generelle (Proc. Ac. Nat. Sc. Philad. 1862. 

 p. 125). Gills fejlagtige Skrivemaade Orycnus (og Orycnopsis) er 



