6 E. r. B. HOEN. KAN DER GIVES NOGEN DEFINITION AE SJÆLEN? 



mathematiske Forhold' hjælpe. Hvad Gudsbilledet er, kan ikke 

 defineres uden ved halvdunkle Udtryk, der atter tiltrænge Defini- 

 tioner, hvis enkelte Udtryk atter maa defineres o. s. v. Tilsidst 

 kommer det til Forstaaelsen væsentligt an paa et rigtigt Instinkt 

 eller en umiddelbar Intuition. Men naar man kan finde et mathe- 

 matisk Udtryk for den Maade, hvorpaa dette guddommelige Billede 

 efterhaanden realiseres, saa har man vundet særdeles meget. 



Det, man vinder, er hovedsageligt Følgende : Man opnaar en 

 rigtig Fordeling af det Kvalitative og Kvantitative, idet man skyder 

 hint ud i Ydergrændserne og lader dette omfatte Processen, Udvik- 

 lingen i Tiden, NB. en uendelig Tid. I den dagligdagse Forestilling 

 opblander man gjerne Billedet af Sjælen med en Mængde Kvali- 

 teter, der efter Behag indføres og borttages, midt under Tidsudvik- 

 lingen, hvorved al Enhed og indre Lovmæssighed i Sjælen umulig 

 gjøres. Hvad Kant har kaklet den transcendentale Apperception 

 eller Bevidstheden om Indentiteten af Ens Selv gjennem Tiderne, 

 saa at Selvet kan erindre sig, gjenkjende sig selv, er med Rette 

 opfattet som Menneskesjælens Charakteristikon ligeoverfor de lavere 

 Organismer. (Se bl. a. en Afh. af Prof. Dr. Spicker „Mensch und 

 Thier" i Fichtes og Ulricis Zeitschr. B. 69, S. 193 ff.). Men 

 denne Apperception kræver, at enhver Anbringelse af en ny Kva- 

 litet, som Sjælen ikke kunde gjenkjende, eller enhver Borttagelse 

 af en tidligere Kvalitet, som den under Selvstudiet maatte savne, 

 undgaaes. Vor her meddelte Betragtning af de sjælelige Funk- 

 tioner som et mathematisk Arbeide, hvor der kun sysles med 

 kvantitative, ikke med kvalitative Forandringer, stiller altsaa dette 

 i et klarere Lys. Hvad er vel hine Apperceptioner Andet end 

 dette, at Mennesket trods alle Forandringer i Indtryk, Forestillin- 

 ger, Stemninger m. in., dog altid er sig sin Ligning bevidst som 

 den samme Ligning trods de mange Forandringer, som hvert Øie- 

 blik indtræde paa Grund af de variable Størrelser? — Men, kunde 

 man indvende, hvorledes blive de Væsensforandringer at forklare, 

 som faktisk indtræde, idet Sjælen f. Ex. fordærves ved det Onde 

 eller omvendes til det Gode? Herpaa maa svares, at disse For- 

 andringer ogsaa ere af kvantitativ Art, men da ikke indenfor den 



