8 E = F. B. HOKN. KAN DEK GIVES NOGEN DEFINITION AF SJÆLEN ? 



en af Delene, nemlig Størrelser, der maales. men ikke selv Mathe- 

 matikere, ialfald ikke bevidste. I Dyret eller Planten foregaar 

 der vistnok en Udvikling efter en indre Lov, der kan betragtes 

 som en mathematisk Ligning, men hverken Dyret eller Planten 

 har denne Evne til at maale sig selv d. v. s. til paa hvilketsom- 

 helst Punkt i Tidsudviklingen ved Diiferentiation og Integration 

 at blive sig sin Totalitet bevidst og give denne Bevidsthed et 

 Udtryk. Mennesket kan til hvilkensomhelst Tid erindre sig sin 

 Fortid, endog Menneskeslægtens Fortid, og træffe Bestemmelser 

 for sin Sjæls Fremtid. Men dette er kun muligt under den For- 

 udsætning, at Sjælen bærer sig mathematisk ad. — Grændsen 

 mellem Mennesket og Gud er derimod vanskelig at bestemme 

 allerede af den Grund, at den synes at involvere en Selvmod- 

 sigelse, eftersom jo Gud er allestedsnærværende og ubegrændset. 

 Den Ufuldkommenhed ved Mennesket, at det trænger til en saa- 

 dan Forkortning, kan dog ikke klæbe ved Guddommen. Her se 

 vi da en Forskjel, som ligeledes er angivet ved de mathematiske 

 Forhold, vi her have udviklet. Den væsentlige Forskjel eller 

 „Grændse" beror dog paa noget Andet, der ikke kan mathematisk 

 angives, hvorom senere. 



Det Samme gjælder det Forhold, som finder Sted mellem de 

 forskjellige Sjæle. Ogsaa her har man i Uklarhed indblandet kvali- 

 tative Bestemmelser. Men hvorledes er det muligt, at Menneskene 

 kunne forståa hverandre og danne en Enhed, dersom der er en 

 kvalitativ Forskjel mellem de enkelte Sjæle, saa at f. Ex. en 

 Sjæl besidder Anlæg, der mangle en anden Sjæl? Lad os kun 

 tænke os det Bizarre, at der pludselig viste sig Mennesker, der 

 kunde flyve i Luften, der besad en sjette Sands, e. L. Disse Væ- 

 sener maatte jo bringe os aldeles udaf Koneepterne. Forskjellen 

 mellem Sjælene kan kun være graduel, idet hver enkelt besidder 

 alle Anlæg, som overhovedet findes hos Menneskene. Kun en 

 overfladisk Betragtning vil heraf uddrage den Slutning, at Sjælenes 

 individuelle Særmærker under stigende Udvikling derved ville ud- 

 slettes. Et Blik paa Ligningerne. hvor hver Ligning repræsenterer 

 en individuel Linie, Kurve, e. L., idet Koefficienterne give konstante 



