14 E. E. B. HOEN. KAN DER GIVES NOGEN DEFINITION AF SJÆLEN? 



er den forvoldt af det Onde i Verden, bliver den et Gjennemgangs- 

 moment til noget Fuldkomnere, ganske som vi have seet i Matke- 

 matiken, hvor de høiere Former paa den Maade fremgaa af de 

 lavere. Derpaa beror Forsoningens Mulighed. Hvorvidt der er 

 nogen til denne svarende Virkelighed er et andet Spørgsmaal, 

 som maa besvares empirisk. 



Det mathematiske Forhold viser sin Svaghed, naar det gjælder 

 at trække Grændse mellem Menneskesjælen og Gud. Vi saa, at 

 Menneskesjælens Behov af stadig Forkortning gjorde en Forskjel; 

 men det tør ikke antages, at Sjælen altid vil behøve en saadan. 

 Hvilken bliver da Grændsen? Strengt tåget er enhver Grændse 

 her en Umulighed ; thi Gud blev ellers den Begrændsede. Selv 

 om vi ville skjelne saaledes, at vi sige, Gud er ubegrændset, 

 almægtig m. m., Mennesket begrændset, afmægtigt, saa udelukke 

 vi derved Begrændsning fra Guds Væsen; men hvorledes er den 

 da kommen ind i Menneskets Væsen, da jo Gud er Menneskets 

 Ophav? Vi nødes til at slaa os til Ro med den Erklæring, at 

 Menneskesjælen ikke kan defineres saaledes, at den paa en viden- 

 skabelig klar Maade kan sondres fra den guddommelige. At en 

 Forskjel finder Sted, kan selvfølgelig ikke betvivles, og der gives 

 nok af Forsøg paa at angive saadanne. Man siger: Gud er Skaber, 

 Menneskesjælen kun Skabning. Men idet man bestemmer Menne- 

 sket som en Skabning og saaledes vil anvise det en Provins i 

 Tilværelsen, saa maa man jo strax indse, at den, der definerer 

 Mennesket som en Skabning afsondret mod det uskabte Væsen, 

 han har jo ved selve Definitionen udtrykt sin Bevidsthed om det 

 Uskabte. Da Mennesket saaledes definerer sig selv, saa har det 

 tilkjendegivet, at det ogsaa har Del i dette Uskabte, og dermed 

 har Definitionen vist sig utjenlig. Det samme gjælder, om man 

 vil bestemme Sjælen som endelig, afmægtig i Modsætning til Gud 

 som den Uendelige, Almægtige. Den Uendelige, Almægtige exi- 

 sterer jo i min Tanke, kan altsaa ikke udelukkes fra mit Væsen som 

 Menneske. Den definitive Methode viser sig utjenlig til 

 at op dage og angive nogen væsentlig Forskjel mellem 

 Gud og Mennesket. Hvorvidt nogen anden, f. Ex. en spekulativ, 



